ö K. JOHANSSON, GOTLANDS HAPAXANTISKA VÄXTER. 



verna-ty^en (Brundin) hörande t. ex. Capsella och Thlaspi, 

 så att de efemera växterna måste anses biologiskt stå när- 

 mare till de dicykliska af JDraha rerwa-typen än till de som- 

 marannuella. Bestämda morfologiska skiljaktigheter kunna 

 ej heller uppställas, då en del efemera arter t. ex. hafva blad- 

 rosett och en del höstgroende dicykliska sakna sådana.^ 



Det gifves visserligen en och annan höstgroende annuell 

 art, för hvilken en viss hvilotid på förstärkningsstadiet är 

 normal liksom hos de bienna växterna. Sådana äro Veronica 

 hedercefolia, Geranium molle m. fl. vinterannnella arter, som 

 hafva någorlunda väl begränsad blomningstid. Men om sådana 

 växter gro på våren, blomma de i allmänhet utan hvilo- 

 stadium. Orsaken till vinterhvilan torde därför oftast vara 

 bristande insolation och värme under hösten jämte öfverflöd 

 pä fuktighet. Härigenom lockas det vegetativa systemet att 

 luxuriera, hvarför i allmänhet höstgroende annuella plantor 

 blifva vida större, grenigare och mer rikblomstriga än de 

 motsvarande vårgrodda. Men denna rikedom på vegetativa 

 organ med däri hopade näringsämnen verkar ej påskyndande 

 på blomningens inträdande. Den i stor skala försiggående 

 ämnesomsättningen synes fordra längre tid än en i mindre 

 omfång. På samma sätt är det ju i allmänhet med växt- 

 individ, som växa på en alltför näringsrik ståndort, äfven 

 om insolationen är förträfflig. 



Till stöd för det nu sagda kan jag äfven åberopa blida 

 höstars inverkan på enskilda individ af perenna växter. Dessa 

 utveckla under sådana omständigheter mer än vanligt stora 

 bladrosetter, få a))normt talrika sidogrenar dels från rosetten 

 vid basen, dels från den vanligen lågväxta stjälken {Achillea 

 Millefolkint, Draba incana m. fl.). Hit hör äfven utvecklingen 

 af kortgreniga, dynlika groddplantor af Agrostcmma, Galium 

 Aparine och andra icke till Draha verna-iy^en hörande växter. 



Sistnämnda typ är följaktligen hvarken i morfologiskt 

 eller biologiskt afseende så väl skild frän de öfriga annuella 

 typerna, som det vid första påseendet synes. 



Däremot hör det till undantagen, att en fullt bienn växt 

 uppträder såsom sommar annuell med ordentlig frösättning. 



A ena sidan utgöra således de sommarannuella, å andra 

 sidan de fullt bienna växterna väl karaktäriserade grupper. 

 ^ Jfr N. Hjalmae Nilsso:^, Dikotyla jordstammar, p. 33. 



