BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. AFD. III. N:0 2. 9 



Mellan dem stå liera skiljaktiga typer, af hvilka de, som 

 hafva ett utprägladt förstärkningsstadium vare sig med för- 

 kortade eller förlängda stamleder (Draba verna och Veronica 

 hedercefolia resp.), hafva viss likhet med de verkligen bienna, 

 då däremot de efemera och de dem liknande växterna genom 

 saknaden af utpräglad bladrosett och genom oreglerad groning 

 samt hastig utveckling utan afskildt förstärkningsstadium 

 mer öfverensstämma med de sommarannuella. Den först- 

 nämnda gruppen skulle därför kunna förenas med de bienna, 

 den sistnämnda med de sommarannuella, om icke en svårighet 

 mötte däri, att de efemera och med dem likställda växter 

 oftare gro på hösten och således faktiskt stanna på ett för- 

 stärkningsstadium, fast detta är morfologiskt mindre fram- 

 trädande, hvilket också kan sägas vara fallet med de mera 

 exklusivt höstgroende växterna af typen Veronica hedercefolia. 

 Det är följaktligen lämpligt att sammanslå de särskilda 

 öfvervintrande höstgroende växterna till en kollektivgrupp. 

 Hvart denna sedan skall föras, är ej svårt att afgöra, då det 

 inom den torde vara sällsynt, att en generation har samma 

 utvecklingsförlopp som hos de bienna, medan det däremot är 

 regel, att hithörande arter framalstra generationer, som full- 

 ständigt eller ganska nära ansluta sig till de sommarannuella 

 växterna. 



Att taga den morfologiska utbildningen till första indel- 

 ningsgrund tyckes ej heller leda till godt resultat, enär 

 groddplantor med förkortade och med förlängda stamleder 

 förekomma hos sä väl de vårgroende som hos de höstgroende 

 dicykliska växterna, för öfrigt äfven hos de vacklande. Man 

 jämföre t. ex. rosetter af Daucus Carota, Draha verna, Aethusa 

 Cynapiuni, Senecio vidgaris samt förlängda skottsystem af 

 Linum catharticum, Scleranthus, Veronica hedercefolia, Ärenaria 

 serpyUifolia, Veronica agrestis. 



Det synes mig därför endast återstå en möjlighet, näm- 

 ligen att med lämplig modifikation återupptaga den äldre in- 

 delningen med utvecklingsförloppets längd såsom första indel- 

 ningsgrund. 



Växtens ålder har här tagits i den vanliga betydelsen 

 med groningen såsom utgångspunkt. Om fröna behöfva längre 

 hvilotid för eftermognad, blir tidsskillnaden mellan två på 

 hvarandra följande generationer större. Om t. ex. fröna af 

 en sommarannuell växt hvila under två vintrar, kommer inter- 



