BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. APD. III. N:0 2. 17 



De sommarannuella växternas i biologiskt afseende mest 

 karaktäristiska egendomligheter äro: l:o ingen eller mycket 

 ringa förmåga att motstå vinterkölden till och med på grodd- 

 plantstadiet, 2: o frönas (hos de flesta arterna) behof af efter- 

 mognad, sedan de uppnått sin morfologiska mognad. I all- 

 mänhet uppstå därför inga groddplantor på hösten. Groning 

 på våren eller försommaren medför i regeln sen blomning. 

 Endast ett fåtal börjar sålunda sin blomning före midsommar 

 {BatracMimi sceleratiim iakttagen ^^/e 1894;^ Diplotaxis muralis 

 någon gång vid solig exposition i slutet af maj; Fumaria 

 olficinalis, Junciis hufonius i juni; Sinapis arvensis stundom i 

 slutet af maj ; Urfica urens i juni). De öfriga börja först i 

 juli, några till och med ej förr än i augusti. Det senare 

 inträffar vanligen hos Euphrasla gracilis, strida och salis- 

 hurgcnsis, Gentiana uliginosa samt vissa år eller på vissa 

 ståndarter hos Antirrhinum Oroutium, Atriplex Utorale och 

 patulum, Chenopodium rubrum o. d. 



Då det florala systemet, äfven om inflorescensen är be- 

 gränsad, i allmänhet blir rikt förgrenadt, så kan blomningen 

 hos ett individ fortgå mycket länge. Vidare inträder gro- 

 ningen vid olika tider för olika individ, hvaraf följer, att 

 talrika individ vid vinterns inbrott ännu ej hunnit förbruka 

 det för fröbildningen afsedda materialet, utan öfverraskas i 

 ett vegetativt likskraftigt stadium af vintern. Det blir då 

 en så att säga våldsam död, förorsakad af låg temperatur, 

 och icke den långsamt fortgående afmattning, som hos vår- 

 växterna står i sammanhang med fröproduktionen. Af de 

 flesta arterna träfl^ar man därför ännu i september och okto- 

 ber, hos en del ända in i december blommande eller fruktifi- 

 cerande friska individ. Undantagen utgöras nästan blott af 

 de parasitiska eller halfparasitiska arterna, hos hvilka af- 

 blomstringen nog påskyndas af värdplantornas afmattning 

 mot hösten. 



Frömognaden inträffar så sent, att en andra generation 

 i allmänhet är otänkbar. De flesta sommarannuellerna till- 

 höra således Biäens tripartita-ty^Q^n (Brundin 1. c. p. 8). 



Ora ett par arter vet jag dock, att groning försiggår i 

 större skala äfven på höstsidan. Dit hör först och främst 

 Sinapis arvensis, som bildar en afvikande typ, närmande sig 



^ Kanske höstgrodda individ. — Då Euphorhia Helioscopia och Fumaria 

 officinalis undantagsvis öfvervintra, inträder blomning redan i maj. 



2 



