BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. AFD. III. N:0 2. 19 



serie kan uppställas mellan Anagallis arvensis, hvars kraftiga, 

 långa och nedliggande grenar utgå från nedersta stjälkbladens 

 eller stundom hjärtbladens axiller, och Badiola linoides, som 

 endast från öfversta bladparets veck utsänder grenar. De 

 flesta arterna utskicka de kraftigaste grenarna från de nedre 

 bladvecken, så att de uppräta formerna erhålla mer eller 

 mindre utpräglad kandelaberväxt och de öfriga formerna 

 tendera att blifva prostrata. De svagt förgrenade formerna 

 och de, som förgrena sig högre upp på hufvudstammen, äro 

 i rögeln uppräta och få snart vissna rotblad. 



Birötter äro hos de dikotyla arterna mycket sällsynta, 

 till och med hos de nedliggande formerna. Bidens tripartita, 

 Batrachium scelerahiw, Bolp gonmii-airterna, alla hygrofila, äro 

 de enda mig bekanta exempel. 



Skenbart afvikande i morfologiskt afseende är Diplotaxis 

 muralis, hvars frodigare individ vid basen äga en rätt ut- 

 präglad bladrosett; hos späda individ saknas den dock. Sonchus 

 asper och oleraceus hafva i synnerhet på hösten mj^cket för- 

 kortade internodier vid stjälkbasen och stanna tämligen länge 

 på rosettstadiet, så att det ser ut, som de skulle öfvervintra. 

 Af Brundin upptagas de ock såsom dicykliska. På Gotland 

 har jag emellertid alltid funnit dem monocykliska (sommar- 

 annuella). 



Slutligen återstår att nämna de två arterna af släktet 

 Bhinantims, R. major och minor, hvilka allmänt uppgifvas som 

 monocykliska. Icke heller jag har lyckats upptäcka grodd- 

 plantor om hösten. A andra sidan afvika dessa växter genom 

 sin tidiga blomning (t. ex. B. major den 15 maj 1894), korta 

 blomningstid och snara fruktsättning så mycket från de 

 sommarannuella växterna, ■ att jag endast med tvekan vågar 

 hänföra dem till nämnda grupp. 



Vinterannuella arter. 



I den rika växling med afseende på utvecklingsförloppet, 

 som råder hos dessa växter, kan man urskilja tvenne olika 

 former för blomningsföreteelserna. En del tidigt blommande 

 arter afsluta af sig själfva florationen fram på sommaren, 

 och de flesta försvinna skenbart för en tid. Mot hösten fram- 

 kommer en ny generation, som således är tydligt, ofta helt 

 skarpt begränsad från den förra, och som öfvervintrar på 



