22 K. JOHANSSON, GOTLANDS HAPAXANTISKA VÄXTER. 



tillvaron af bienna individ. Det är häraf klart, att hit- 

 hörande växter visserligen i biologiskt afseende hafva stor 

 analogi med de verkligen bienna, men dock äro med afseende 

 på utvecklingstiden skarpt skilda frän dem. 



Hvad ståndorten beträffar utmärka sig de till gruppen 

 A hörande arterna gentemot öfriga vinterannuella växter 

 därigenom, att blott ett fåtal (7 st.) tillhöra åkrarnas vege- 

 tation, och bland dessa arter ingå några, som äfven träifas 

 på torra backar, klippor etc. (Lifhosperinum arvense, Yaleria- 

 nella olitoria, Veronica heder cefolia). Ett par arter äro strand- 

 växter. De öfriga tillhöra i syimerhet sandfältens och häll- 

 markernas vegetation. 



Inom ^.-gruppen tillhöra de allra flesta arterna Draba 

 verna-ty])en (Brundin 1. c). Endast fyra tillhöra samma för- 

 fattares Alyssum calycinuni-ty^, nämligen utom nämnda växt 

 Vicia lathyroides, Veronica hedercefolia och V. triphyllos, af 

 hvilka för öfrigt den sista når mycket ringa utbildning på 

 hösten och nästan lika gärna kunde föras till den förra 

 typen. 



Bredvid Draha rerna-ty^Qn kan man urskilja tvenne 

 andra morfologisk-biologiska typer, af hvilka den ena, repre- 

 senterad af J.^rop5^5-arterna, utgör motsvarigheten bland 

 monokotyledonerna och endast afviker genom rotsystemets 

 beskaffenhet samt de fåtaliga, uppräta bladen, hvilka inom 

 sina slidor gömma yngre bladämnen och det florala systemet. 



Den andra bitypen kan representeras af Agrostemma 

 Githago. Den står i viss mån emellan Draha verna-ty-pen 

 och Alyssum calycinum-typen, i det hufvudaxeln har svagt 

 förlängda internodier och ofta utvecklar korta grenar ur 

 bladvecken. Bladen äro motsatta, de inre uppräta. Blom- 

 ställningen är begränsad, och ej sällan kommer toppblomman 

 till så stark utveckling på senhösten, att den fryser bort på 

 knoppstadiet eller hälft utslagen. Karaktäristiskt är således, 

 att förstärkningsstadiet hvarken till den morfologiska formen 

 eller till tiden är synnerligen väl utprägladt. Till Agrostemmo- 

 typen kunna räknas äfven de öfriga i listan upptagna caryo- 

 phyllaceerna, ehuru de småväxta arterna på hösten vanligen 

 stanna på en ringa grad af utveckling. 



Hithörande växters morfologiska utbildning är skildrad 

 af Warming och Brundin. Birötter liar jag funnit bland de 

 dikotyla arterna endast hos Rammcnlus opliioglossifolhis. 



