BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HA^TDL. BAND 25. AFD. III. N:0 2. 37 



bruna färger redan börjat visa sig på groddplantorna, ehuru 

 marken under en stor del af februari varit snöbetäckt. 



Ett för de öfvervintrande groddplantorna utmärkande 

 drag äro de röda, bruna och violetta färger, h varmed bladen 

 (vanligen pä öfversidan) pråla om våren. ^ På hösten iakt- 

 tages detta nästan aldrig utom hos några växters hjärtblad 

 (ofta på undersidan) och på våren i allmänhet endast pä 

 soliga ståndorter. Företeelsen visar sig under snöfattiga 

 vintrar redan i februari, eljes senare. Den 22 febr. 1894 

 var endast Thymus Serpi/Uum brungrön, öfriga iakttagna 

 öfvervintrande växter gröna; men en månad senare hade 

 åkrarnes groddplantor allmänt antagit vårfärgen. Maximum 

 af intensitet inträder vanligen i april. 



Villkoren för denna företeelse äro uppenbarligen låg 

 temperatur och samtidigt stark insolation, som framkallar 

 lifsverksamheten hos växten. Mina anteckningar hafva för- 

 orsakats däraf, att jag tyckt mig finna färgerna mer inten- 

 siva än på Sveriges fastland, hvilket ju för öfrigt kan vän- 

 tas på grund af egendomligheterna i Gotlands klimatiska 

 förhållanden under våren. Här är ej platsen att redogöra 

 för de olika förklaringarna af fenomenet. Dock synas det 

 som teorien om anthokyan såsom skyddsmedel under alla 

 omständigheter för klorofyllet mot allt för starkt solljus ej 

 öfverensstämmer med det förhållandet, att de pa sommaren 

 uppkommande groddplantorna ej äro i högre grad utmärkta 

 genom röda färgskiftningar. Den åsikt, enligt hvilken an- 

 thokyan tjänar till att transformera ljus i värme motsäges 

 af det faktum, att groddplantorna på hösten och senhösten 

 äro gröna, ehuru de då väl skulle behöfva en ökning i tem- 

 peraturen. På våren, då en viss motsats rader mellan den 

 låga lufttemperaturen och den starka insolationen, är det 

 som färgerna äro mest intensiva. Måhända tjänar färg- 

 ämnet att utjämna denna motsats. I sådant fall torde 



' Det samma gäller som bekaut öfvervintrande blad af perenna växter 

 Hos t. ex. Geiim urbannm blir vid solig exposition bladets uppåt riktade 

 sida brunviolett, mer lifligt hos den morfologiska undersidan, då denna är 

 vänd uppåt; hos ett dubbelviket blad kan således inträffa, att en del af under- 

 aidan och en del af öfversidan (morf ologiskt taget) äro brunvioletta. 



