40 K. JOHANSSON, GOTLANDS HAPAXANTfSKA VÄXTER. 



flora utgöres af element, som tydligen afpassat sig för ett 

 sådant klimat. Samma naturförhållanden åstadkomma ock 

 motsvarande inverkan i fråga om frönas groning. Man kan 

 därför lika väl tala om en åtminstone relativ sommarhvila 

 hos fröna. 



Hvad beträffar de eferaera växternas förmåga att motstå 

 vinterkölden, är den ej mindre, utan snarare större än hos 

 öfriga dicykliska växter. Jag har sett groddplantor af Senecio 

 vulgaris och Veronica-artev öfvervintra sa väl utan något snö- 

 täcke som under sådant. I själfva verket hafva de vinter- 

 annuella växterna aldrig under barvintrar, men väl någon 

 gång under ovanligt snörika vintrar tagit någon afsevärd 

 skada. ^ Snöns tryck har nedplattat rosetterna, brutit för- 

 längda stamdelar, och vid snösmältningen ha plantorna blifvit 

 m. e. m. öfverhöljda med jord, så att en och annan sedan 

 ruttnat bort. Jag kan bestämdt påstå, aff vintervegetationen 

 mot slutet af snöfattiga vintrar varit rikare och bättre hibehåUen 

 än efter snörika, orsaken må vara snön eller olikhet i tempe- 

 raturförhållandena. Före stränga vintrar är nämligen ofta 

 senh()sten kall, så att groddplantor ej framkomma eller ut- 

 vecklas så som under mildare höstar. Denna olikhet rör dock 

 endast kvantiteten af öfvervintrande groddplantor; de blifva 

 under ogynnsamma förhållanden något färre af hvarje art och 

 hinna ej sa långt i utveckling före vinterns inträde. Men 

 samma arter, som under vanliga vintrar uthärda, göra det 

 äfven under strängare. 



I sammanhang härmed förtjänar nämnas, att groning 

 endast i mindre utsträckning försiggår under senhösten, och 

 att groddplantor, som i oktober ej hunnit utbilda ett kraftigt 

 vegetativt system genom rotens förgrening och genom utveck- 

 landet af ett flertal örtblad, hafva ringa utsikt att under 

 senhösten ernå någon betydligare tillväxt. Däremot kunna 

 groddplantor på förstärkningsstadiet eller i allmänhet vege- 

 tativt kraftiga plantor rätt betydligt tillväxa under senhösten 

 och förete lifsyttringar under blida och soliga dagar af själfva 

 vintern (se t. ex Anthriscus, CerefoUum, Brassica). 



^ Att polarväxterna ej hafva någon större nytta af snötäcket, har fram- 

 hållits af F. R. K.TELLMAN (Ur polarväxternas llf, p. 469). 



