72 K. JOHANSSON, GOTLANDS HAPAXANTISKA VÄXTEK. 



Diplotaxis muralis DC. är alltid sommar annueU. Sent gro- 

 ende frön gifva uppliof till dvärgexemplar, en eller annan 

 em. höga, hvilka knappt hinna blomma före vinterns inbrott, 

 och som ntan undantag bortfrysa under vintern. Nya grodd- 

 plantor iakttogos 1897 redan den 10 maj. (Sid. 15.) 



Draba verna L. är både vinterannuell (större, greniga individ) 

 och sommarannuell (mest dvärgexemplar). Groddplantorna 

 blifva på hösten sällan stora; de öfvervintra äiVen efter 

 proanthesis, som 1889 iakttogs redan den 13 okt. På våren 

 är vid solig exposition stammen brun, men bladen i allmänhet 

 gröna eller svagt brunfläckiga. (Sid. 20.) 



Draba muralis L. är normalt vintcranmiell. Huruvida de 

 spensliga individen härstamma från höstgrodda frön, är dock 

 ovisst. (Sid. 20.) 



Echinospermum Lappula Lehui. Pa åkrar har jag funnit 

 groddplantor i oktober. Frön af hällmarksformen, insamlade 

 och sådda i kruka i början af okt., grodde efter en vecka. 

 Således normalt vinterannuell. Om den äfven gror på våren, 

 är mig obekant. (Sid. 23.) 



Echium vulgäre L. är hienn. Groddplantor äro allmänna 

 på försommaren, i juli äro de några cm. vida, på senhösten 

 ofta 30 cm. 1 januari äro de större bladen svarta, endast de 

 inre friska, äfven om den egentliga vinterkölden ännu ej in- 

 träffat. Bladen brynas ej af solen. (Sid. 41.) 



Erigeron acris L. är allmänt perenn: måhända äfven, såsom 

 flororna uppgifva, 2-årig. (Sid. 45.) 



Erigeron cauadensis L. är sommarannuell. Frukten mognar 

 mycket sent (sept. och okt.). (Sid. 15.) 



Erodiuui cicutarium L'Herit. är vanligen vinterannuell, så 

 t. ex. i höstsäd och i de flesta fall på hällmark. På sist- 

 nämnda ståndort äro groddplantor af årets frö observerade 

 redan den 15 juli (1890); i ang. träffas de ymnigt. — I vår- 

 säd är växten sommarannuell. — I en potatisåker på sandjord 

 vid Visby fann jag i slutet af aug. detta år dels talrika 



