BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. AFD. III. N:0 2. 79 



mång- och tätblacliga. Däremot söker man efter de äldre 

 individens fruktsättning förgäfves nya groddplantor. Gro- 

 ningsförsök i kruka tyckas likväl visa, att ett eller annat 

 frö skulle kunna gro på hösten under gynnsamma förhållan- 

 den. — På senhösten uppträda med eller utan metanthesis 

 nya skott på de fruktificerande plantornas stjälkar. Dessa 

 skott sitta i allmänhet ej vid rothalsen utan högre upp och 

 hafva inga birötter, så att föga utsikt finnes till att växten 

 skall kunna blifva perenn. (Sid. 41.) 



Juueus bufonins L. är sommar annuell. Om hösten och för- 

 vintern finnas på växplatserna inga groddplantor utan blom- 

 knoppar, och växten bortfryser under vintern. — Den greniga 

 formen f. fascicularis Koch har jag ej närmare iakttagit. 

 (Sid. 16.) 



Juncus capitatus Wei^. är sommarannuell enligt iakttagelser 

 på två ställen i Sanda socken. (Sid. 16.) 



Laminm .amplexicaule L. Friska groddplantor i alla stadier 

 ända upp till individ, som börjat sin blomning, förekomma 

 hela hösten och vintern. I höstråg stanna de flesta plantorna 

 under vintern på förstärkningsstadiet, men en och annan 

 hinner dock utbilda några (kleistogama) blommor redan på 

 hösten. Af ven sådana individ öfvervintra utan att märkbart 

 taga skada. Tidigt på våren utvecklas stora chasmogama 

 blommor. — Dessutom är växten sommarannuell. (Sid. 26.) 



Lamium purpureum L. öfverensstämmer i det hela med 

 föregående. På senhösten utslagna blommor äro dock sällsynta 

 med undantag af på äldre individ genom metanthesis upp- 

 komna. (Sid. 26.) 



Lampsana communis L. är bienn, vinterannuell ocli sommar- 

 annuell. I höstsäd är den så godt som uteslutande höstgro- 

 ende och vinterannuell. I vårsäd blir den i allmänhet som- 

 marannuell samt spenslig och lågväxt, men bland de blom- 

 mande individen träffar man i aug. och senare på hösten 

 äfven plantor på rosettstadiet utan benägenhet att förlänga 

 hufvudaxeln, d. v. s. bienua individ. — På steniga ställen, 

 obrukade åkrar, ruderatplatser o. s. v. finner man marken på 

 hösten öfversållad med stora, mångbladiga, ljusgröna rosetter 



