84 K. JOHANSSON, GOTLANDS HAPAXÄNTISKA VÄXTER. 



liga individ blomma två år, har jag äfven iakttagit. — På 

 hård mark, hällmark och på sandiga eller torra ställen i all- 

 mänhet är växten regelmässigt perenn, hvilket gäller om både 

 hufvndformen och f. Willdenotcii Boenn. Grroning kan ske 

 så väl på hösten som på våren. I början af okt.- insamlade 

 och på lerig hällmark utsådda frön grodde efter omkring 

 en vecka. I en grupp af omkring ett dussin vårgroende plan- 

 tor, växande på hällmark med ett par centimeters jordbetäck- 

 ning, var det endast två, som började blomma första somma- 

 ren (i aug.); de öfriga inträdde ej förrän andra året i floralt 

 stadium. — Jag har följt utvecklingen af på klippor växande 

 individ under tre år. De blommade och satte frukt 1897 och 

 1898 och hafva det oaktadt i december detta år talrika friska 

 rosetter, som t3^dligen komma att öfvervintra. På sådana 

 ståndorter torde därför växten blifva minst 4-årig. — På sen- 

 hösten bortvissna de vanligen endast omkring 1 dm. långa 

 vegetativ-florala axlarna, medan från deras bas åtskilliga 

 mångbladiga rosetter utvecklas för att oförändrade öfvervintra. 

 Under gynnsamma förhållanden kunna t. o. m. på hällmark 

 de blombärande grenarna blifva en half meter långa. Trots 

 det att ett hälft dussin sädana grenar varit ymnigt besatta 

 med fruktsamlingar, hafva flera ytterst tätbladiga rosetter 

 under hösten kommit till utveckling och sedan öf vervintrat. 

 Några birötter har jag ej iakttagit. Hufvudroten blir lång 

 och tämligen kraftig. (Sid. 44.) 



Medicago iniiiima (L.) Schreb. Groddplantor, som öfver- 

 vintrat, äro i början af april vanligen 2 — 5 cm. vida och hafva 

 flera kraftiga, mångbladiga grenar af ett par centimeters 

 längd. På de vid hufvudroten vidhäftande baljornas utseen- 

 de kan man se, att groddplantorna härleda sig från närmast 

 föregående generations frö, d, v. s. att växten är vinterannuell, 

 ej bienn. (Sid. 20.) 



Melainpyriiin pratense L. börjar sin groning på hösten och 

 fortsätter därmed nästa vår.^ Den 6 nov. detta år under- 

 sökte jag en växplats i tallskog vid Snäckgärdet och påträf- 

 fade därvid ett par tiotal frön i ett bottenskikt af mossa. 

 Många frön lågo så högt uppe i mossan, att de kunde ses 

 utan mossans borttagande. De allra flesta hade börjat sin 



^ Jfr t. ex. Brundin, 1. c. p. 11. 



