4 K. JOHANSSON, NYA ARCHIERACIER. 



Dahlst. exs., oxylepium Dahlst. Bidr. II p. 47, Iceticeps Dahlst. 

 Bidr. III p. 60, amplificatimi Dahlst. exs., suhanfractum 

 Dahlst. exs., helsingicum Almqu. exs., Schlegelii Älniqu. exs., 

 prcBteneriforme Almqu., livilka i de mot söder tillgränsande 

 områdena dels hafva ringa spridning, dels ej ens äro sedda. 

 Gemensamma äro dessutom en stor mängd äfven i sydligare 

 landskap spridda arter- 



Mot Härjedalen är Siljansområdet väl begränsadt genom 

 stora skogar. Då vidare klimat ocli naturförhållanden i öfrigt 

 äro synnerligen olika, kan man ej vänta någon större likhet 

 i de nämnda trakternas Hieraciumflora. 



Att döma af de i Dahlstedts exsickat utdelade Härje- 

 dalsformerna samt af material, som jag erhållit omedelbart 

 från kyrkoherde S. J. Enander i Lillherdal, är det icke många 

 nordliga arter, som genom Härjedalen nedstiga ända till Siljans- 

 dalen och där hafva sin sydgräns. Bland de af mig i Siljans- 

 trakten gjorda fynden vill jag nämna H. involutum Dahlst., 

 madarodes Dahlst., lissodermum Dahlst. var., hvilka synas höra 

 till denna kategori. 



Södra Dalarnes bergslag. Västerbergslagen, som dels 

 genom stora skogar, dels genom Dalälfvens floddal skiljes 

 från Siljanstrakten, sammanhänger på det intimaste med de 

 kuperade trakterna i Västmanlands och östra Vermlands 

 bergslag. Hieraciumfloran i bergslagen är också ganska 

 mycket afvikande från Siljanstraktens, så att dessa trakter 

 böra anses tillhöra två särskilda växtgeografiska områden. 



Naturligtvis växlar också Hieracieflorans sammansättning 

 inom de vidsträckta områden, som betecknas med namnet bergs- 

 lagen, men dels hafva de en stor likhet i florans sydliga, om 

 Södermanland och Xerike påminnande karaktär, dels försiggår 

 växlingen i flor ans sammansättning gradvis utan större spräng, 

 så att det torde vara svårt att uppdela bergslagen i bestämda 

 växtgeografiska gebit. 



Däremot är det Vermländska hieracieområdet, som hör 

 till de bäst kända \ skarpt skildt från bergslagens genom 

 förekomsten inom hvartdera af en stor mängd arter, som 

 saknas inom det andra. Äfven mellan dessa områden finnas 

 naturliga gränser, nämligen stora barrskogsvidder samt Klar- 

 älfvens floddal och Vänerns flacka stränder. 



' K. o. E. Stenström, Vermländska Archieracier. 



