BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. AFD. III. N:0 7. 9 



tese v. folii caulini orto ssepe aucta, omnibus + floccosis, 

 j)ilis et glandulis solitariis — sparsis obsitis; pedicelliKS cano- 

 tomentosis, pilis brevibus et glandulis sat parvis sparsis 

 v. sub involucro densioribus vestitis, in apice paullum com- 

 planatis. 



Tnvolucra 5,5 — 6,5 mm. lata, 12 — 13 mm. longa, canescen- 

 tia variegata, gracilia, basi ovata, deorsum paullum angustata 

 in pedicellum fere abeuntia, glandulis parvis sparsis et pilis 

 apice vitreis densiusculis — sat densis vestita, ceterum + 

 floccosa. Squamcs exteriores angiiste obtusiusculse canofloccosse, 

 intermedicB lanceolato-lineares sat latee, in apicem obtusiuscu- 

 lum — sat acutum + comosum non raro coloratum sensim 

 attenuatse, in dorso sparsim v. densius stellatse, in marginibus 

 floccis confertis late albo-marginatfe; intimce ± acutee, minus 

 floccosee, in apice diluto v. + colorato minus comatee — 

 subnudse. 



Calatliium c:a 35 mm. latum, Isete luteum. Ligulce apice 

 glabrtse. Stylus vivus luteus. 



Denna form är habituellt igenkännlig genom de vegeta- 

 tiva delarnas ljusa färg och ringa beklädnad. Stjälken är vid 

 basen ofta alldeles glatt och bar; vanligen liar den dock några 

 korta, spridda hår. Bladens undersida är också mycket glest 

 hårbeströdd, och nerven saknar vanligen stjärnhår. Bladen 

 äro karaktäristiska genom sin trubbighet; till och med det 

 innersta rosettbladet är ofta rundtrubbigt, eller också löpa 

 dess kanter i spetsen i hop under en rät, sällan något spetsig 

 vinkel. Tandningen är mycket grund, tänderna äro glesa, 

 framåtlutande, sågtandlika, men trubbiga, med m. e. m raka 

 bakre kanter. Yttersta och mellersta rosettbladen hafva hjärt- 

 lik och på samma gång genom de långt åtskilda baständerna 

 svagt spjutlik bas, som tillika är smalt och kort nedlöpande 

 på skaftet. Det innersta bladet, som vanligen har aflång 

 eller elliptiskt aflång form med ringa skillnad i bredd från 

 basen till spetsen, har mer afrundad bas, som ofta är sned, 

 därigenom att skifvan går längre ned på skaftets ena sida. 

 Stjälkbladet har, om det sitter nedom stjälkens midt, ungefär 

 samma utseende som innersta rosettbladet och är då ganska 

 stort; sitter det högre upp, är det däremot ganska litet, van- 

 ligen braktéartadt, så att stjälken kan sägas vara bladlös. 



