BIHANG TILL K. SV. VET.- AK AD. HANDL. BAND 25. AFD. III. N:0 7. )}3 



Det vegetativa systemet hos denna form liknar tämligen 

 mycket H. Stenstroemii Dahlsf. Bladen äro sålunda rätt 

 mörka och fasta, undertill föga ljusare samt ej ofta violett 

 färgade. De yttersta, breda rosettbladen hafva rundtrubbig 

 eller nästan tvärhuggen spets och en bred och i allmänhet 

 starkt hjärtlik bladbas med breda, rundade basöron; de mel- 

 lersta äro äggrunda — äggrundt aflånga, trubbiga, med tvärt 

 rundad eller tvärhuggen bas, hvars mellersta del likväl med 

 en kort kil löper ned på bladskaftet ; de innersta äro vanligen 

 m. e. m. äggrundt aflanga med en kort, föga hvass spets. 

 Tandningen är grund; på de yttersta och mellersta bladen 

 äro tänderna glesa och sågtandlika, framåtriktade; de inner- 

 sta bladens tänder äro skarpare och mer tvärsittande, men 

 äfven de äro små och likformiga, ungefär som hos H. serra- 

 t i fröns Älmqu. Stjälkbladet öfverensstämmer rätt väl med 

 H. Stenstroemii, men har ej så stora tänder vid basen. 



Vippan är något sammandragen och i allmänhet ej syn- 

 nerligen mångblomstrig. De flesta grenarna äro korta och 

 bågböjda samt sitta tämligen tätt tillsammans utan att dock 

 bilda en flocklik blomställning. Akladiet är knappt medel- 

 långt och blir ännu kortare därigenom, att en liten 1-blomst- 

 rig gren ofta utgår några mm. under primärhålken. Korg- 

 skaften äro klädda af täta, svarta glandier, men äro likväl 

 grå i följd af ännu tätare snöhvitt ludd. Hålkarna äro täm- 

 ligen korta, svartgröna, men brokiga af de mellersta och inre 

 fjällens gröna och på samma g^ng m. e. m. luddiga kanter 

 samt af den rätt långt småhåriga spetsen. Långfjällen hafva 

 triangulär form och öfvergå sålunda jämnt i en smal, om 

 ock ej synnerligen hvass spets. Den skarpt markerade gröna 

 och därjämte luddiga kanten afbryter starkt mot de mörka 

 ryggarna, hvarigenom hålkarna påminna om H. hepaticolor 

 Stenstr. För öfrigt äro fjällen klädda af ytterst täta, svarta 

 och långa (mot spetsen kortare) glandier. 



Närmaste släktingen till H. paramaurum är måhända 

 H. hepaticolor Stenstr. Den skiljer sig likväl från den sist- 

 nämnda genom saknaden af hår bland hålkarnas glandier. 

 genom mindre breda ytterhålkfjäll, genom ej så tydligt tegel- 

 lagda hålkfjäll samt genom bladformen. Endast undantagsvis 

 träff'as bland de mellersta och inre rosettbladen något, som 

 har antydan till hjärtlik bas; i allmänhet är bladbasen 

 vigglik. 



