48 K. JOHANSSON, NYA ARCHIERACIER. 



stjälkbladen äro äfven på undersidan nästan hårlösa. Där- 

 emot äro stjälkbladen på bägge sidorna tydligt, på under- 

 sidan ofta tätt stjärnliåriga, och rosettbladen pläga åtmin- 

 stone på undersidan vara beströdda med dylika hår. 



Blomställningen är smal med spensliga, raka och ej 

 mycket utstående grenar. Hos mång-blomstriga individ äro 

 korgarna medels korta skaft närmade till vippans öfre del; 

 stundom äro flera hålkar parvis hopväxta eller tätt hopstå- 

 ende. De små gråaktigt mörkgröna hålkarna hafva smalt 

 äggrund hålkbas med starkt tilltryckta, nästan köttiga yttre 

 fjäll, hvarigenom hålkbasen får någon likhet med den hos 

 H. suhncevosum K. Joh. Alla fjällen äro breda, de flesta rund- 

 trubbiga, endast några af de innersta äro m. e. m. kort till- 

 spetsade. Beklädnaden utgöres af tämligen tätt, jämnt utbredt 

 ludd samt strödda fina glandier och vanligen föga tätare, 

 korta, klarspetsade hår; långfjällen äro något linhåriga i 

 spetsen. Kalatierna äro små. Stiften äro ganska mörka. 



Såsom ofvan framhållits, har den nu beskrifna formen 

 åtskilliga likheter med H. metaliccps och närstående former, 

 men den skiljer sig från dem genom bladens trubbiga tand- 

 ning och framför allt genom de breda, trubbiga hålkfjällen 

 och dessas beklädnad. Mindre är likheten med H. nojcosum 

 K. Joh. och lepidotum Stenstr., hvilka af Dahlstedt förenas 

 med de förutnämnda formerna till en grupp, som hänföres 

 till vidgata genuina. Jag har här upptagit H. eiilcrocifolium 

 bland H. ccesia, dit äfven de andra med skäl kunna föras 

 (jfr. Dahlst., op. cit. III p. ll-l och 122). Inom sistnämnda 

 grupp synas de stå rätt nära H. ccesiuni Fr. Bladens osyni- 

 metriska tandning och egendomliga färg, hålkens beklädnad 

 m. m. tala härför. 



Dalsland: Gunnarsnäs s:n flerstädes, såsom kring Rostock 

 i barrskog, nära Hällans skifferbrott på en ängsbacke; Dal- 

 skogs s:n nära Tegen. 



