BIHAXG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. AFD. III. N:0 7. 51 



het fåtaliga, men på somliga lokaler liar jag äfven funnit 

 flerbladiga individ, som fullständigt öfverensstämma med den 

 ofvan citerade i Lbg:s exsickat utdelade formen. Gremensamt 

 för alla stjälkbladen är, att största bredden befinner sig långt 

 nedom bladets midt och att öfre delen är jämnt afsmalnande 

 till en i allmänhet hvass, om också ibland kort spets. Blad- 

 basen är kort vigglik med pä skaftet bredt nedlöpande kan- 

 ter. Den förhärskande formen är äggrundt lansettlik. Tän- 

 derna äro ej stora, men hvassa, utgående från en kraftig bas, 

 till formen m. e. m. sågtandlika, men oftast svagt framåt 

 krökta d. v. s. något klolika. Särskildt karaktäristiska äro 

 de nedre stjälkbladens skaft; dessa äro nämligen rännformiga 

 och omfatta med sin bas stammen i det närmaste så som hos 

 former af H. semidovrense Elfstr., med h vilken formgrupp 

 den nu beskrifna formen kan sägas vara i någon mån be- 

 släktad. 



Vippan är ofta enkel, grenarna äro smala, långa och 

 utstående, raka eller svagt bågböjda. Då vippan är samman- 

 satt, äro äfveu korgskaften tämligen långa. Hålkarna äro 

 små och påminna såväl härigenom som genom sin färg och 

 beklädnad om H. glancovirens Dahlsf., men de inre hålkfjällen 

 äro bredare och upptill hopdragna i en (ofta inåtböjd) spets, 

 som är smalare än hos nämnda form. Fjälleris glandelbeklädnad 

 är också mindre mörk och mer lokaliserad, i det att lång- 

 fjällen hafva en bred, mörkt grönaktig kant, som icke är 

 klädd med glandier. I allmänhet är därjämte fjäll spetsarnes 

 hårtofs mindre märkbar än hos H. glancovirens. 



Kalatierna äro mycket små, omkring 20 mm. eller ännu 

 mindre i diameter. Blommorna äro föga utböjda, ligulerna 

 äro ofta rännformiga eller t. o. m. tubulösa. Sällan träifar 

 man korgar med fullt utbredda liguler. Kantligulerna, som 

 äro glest hårbräddade, äro endast några mm. längre än hålk- 

 fjällen och ofta föga eller icke längre än stiften, så att kor- 

 garne blifva nästan stylösa. 



Med H. irriguum Fr. råder nog en icke så aflägsen släkt- 

 skap, ehuru den nu beskrifna formen lätt igenkäunes på bla- 

 dens form och tandning, växtens utpräglade spenslighet m. m. 



Dalsland: Laxarby s:n vid Löfnäs; Billingsfors; Dalskogs 

 s:n nära järnvägsstationen samt vid Arbol och Heden; Gun- 

 narsnäs s:n vid Rostock, Norra Bäckebol m. fl. ställen; Ör 



