56 K. JOHANSSON, NYA ARCHIERACIER. 



hår samt bladformen visa dock, att släktskapen äfven åt det 

 hållet är obetydlig. 



Dalarne: Rättviks s:n, sluttande steniga och buskbeväxta 

 skogsängar mellan Utby och Altsarbyn. Matti. 



H. acroleucum Stenstr. var. macrocentrum n. var. 



Tab VII. Fig. 23.. 



Hcec forma foliis obscurioribus, basalibns angustioribus 

 et minus obtusis, intermediis et interioribus suboblongis — 

 lanceolatis, foliis caulinis prope basin + profunde paucidenta- 

 tis, in apicem angustum vulgo longissimum integerrimum 

 attenuatis, antlicla ramis et pedicellis erecto-patulis adhuc 

 angustiore, involucris pilis crassis densis et glandulis sparsis 

 v. densiusculis vestitis, squamis etiam in dorso floccis + den- 

 siusculis stellatis a forma primaria diversa. 



Det allmänna utseendet hos denna form öfverensstämmer 

 tämligen väl med hufvudformen. Dock är bladfärgen något 

 mörkare. Rosettbladen äro smalare, mindre trubbiga, vid 

 basen mer afsmalnande. De mellersta och inre hafva sin 

 största bredd nära midten, och till formen äro de (smalt 'éigg- 

 rundt) allånga — utdraget lansettlika. Stjälkbladen äro egen- 

 domliga genom sin jämförelsevis breda nedre del, som i kan- 

 ten bär några få stora, utdragna tänder eller flikar, hvare- 

 mot den öfre delen är utdragen i en smal, nästan jämnbred 

 spets, hvars längd kan uppgå till 7^ af bladets hela längd. 

 Vidare äro vippgrenarna ännu mera uppräta än hos hufvud- 

 formen. Hålkarna äro ungefär af samma storlek som hos 

 denna, men afvika genom gröfre och vanligen talrikare svart- 

 fotade hår samt genom det kring hålkens mellersta och nedre 

 delar mer jämnt utbredda luddet; de yttre och mellersta 

 fjällens ryggar äro nämligen tämligen tätt beströdda med 

 stjärnhår. 



Denna form är af intresse såsom i viss mån förenande 

 H. acroleucum xa^Å H.striaticeps DaJilst. Med den sistnämnda 

 har den likhet genom de smala rosettbladen och de stjärnhariga 



