58 K. JOHANSSON, NYA ARCHIERACIER. 



pinnatifidum, basi sat longe cuneatum, + petiolatum; supe- 

 riora sessilia + bracteiformia linearia — filiformia integra 

 vel prope basin dentibus vet laciniis angustissimis ± alternis 

 instructa. 



Änthela laxissima paniculata polycephala + composita, 

 ramis longe superantibus, inferioribus remotis elongatis erectis 

 v. erecto-patulis, interdum ex alis foliorum caulinorum exortis, 

 snperioribus gracilibus magis magisque approximatis patentibus 

 et sat strictis, summis duobus interdum suboppositis et ssepe 

 ± arcuatis, rare — sparsim pilosis et ± dense floceosis, pedi- 

 eellis et acladio 10 - 30 ( — 50) mm. longo setulis albidis me- 

 diocribus sparsis, sub involucro densiusculis, glandulis minutis 

 inferne solitariis (v. nullis), superne raris — sparsis obtectis, 

 densius stellatis — + subtomentellis. 



Involucra brevia (9—10 — 11 mm. longa et 5,5 — 6,5 mm. 

 lata) obscure canescenti-viridia basi canofloccosa, post flora- 

 tionem late eonica basi subtruncata. Squanire mediocriter latsB 

 sublineares, a basi latiuscula sursum angustatse sed nou acutse; 

 exteriores obtusiusculse (v. obtusse); interiores obtusulse, in 

 dorso obscurcB, in marginibus sat pallide virescentes pilis al- 

 bis mediocribus v. sat brevibus sparsis — densiusculis v. in- 

 fra medium sat densis vestitse; omnes glandulis minutis spar- 

 sis v. ad basin involucri densiusculis obsita?; exteriores stria 

 angusta conspicue stellata marginatcC, intermedise et interi- 

 ores leviter — levissime stellatse, in apice interdum fusco 

 parum comataä v. nudne; intimee paucse breviter acuminatse. 



Calathiiim subaureum c:a 35 mm. latum radians. Ligulce 

 apice glabree vel + ciliatse. Stylus luteus (v. sublivescens). 



Denna vackra form, som genom bladens och stiftens färg, 

 de små glandierna, bladens krusiga ciliering m. m. får en 

 viss likhet med en eljes så afvikande art som H. saxifragum 

 Fr., är genom sina flesta karaktärer nära förbunden med 

 H. suhramosum Lönnr. var. xant/iostylum DaMst. Denna släkt- 

 skap visar sig fullständigast i stjälkens förgrening och vip- 

 pans form, vippgrenarnas beklädnad och stiftens färg. Ej 

 fullt öfverensstämmande äro hålkarne, som hos denna nya 

 form äro betydligt smärre mer koniskt formade och hafva 

 mindre afsmalnande hålktjäll; vidare afviker den genom hål- 

 karnas glesare hårbeklädnad, särskildt hos exemplaren från 

 Grythytte socken (exemplaren från Nya Kopparberg hade 



