BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. BANDL. BAND 25. AFD. III. N:0 9. 5 



typer. Den högst utvecklade bildas af de gropformiga (se 

 figurerna 1 och 6 på Taf. II i Lundstköms afhandling). Doma- 

 tierna utgöras i detta fall af vanligen djupa gropar, hvilkas 

 mynning ligger på bladets undersida och antingen är mycket 

 trång, rund och nästan punktformig, i hvilket fall den i re- 

 geln ej är försedd med några hårbildningar, eller vidare, van- 

 ligen aflång, äggrund eller sprickformig, då den oftast är 

 mer eller mindre spärrad af hår. Med afseende på sitt läge 

 kunna de gropformiga domatierna förhålla sig på två väsent- 

 ligen olika sätt. An äro de strängt bundna vid vinklarna 

 mellan hufvudnerven och de större sidonerverna, t. ex. hos 

 Goffea arahica L., de nedan anförda CoM55are«-arterna och 

 Äliherfla sessilis (Vell.) Schumann, än äro de ordnade längs 

 hufvudnerven utan att stå i något sammanhang med sido- 

 nerverna, t. ex. hos flera arter af slägtet Piudgea. 



Högt utvecklade äro också de domatier, som förekomma 

 hos en grupp Ma 2) o ur i a -arter, t. ex. 31. caldasica Mull. Arg., 

 och som lämpligen kunna benämnas de flckformiga (se fig. 



10 på Taf. II i Lundströms afhandling). De bestå af bredare 

 eller smalare håligheter, hvilkas botten och tak bildas af 

 bladskifvan och en mellan hufvudnerven och en från den- 

 samma under en ofta mycket spetsig vinkel utgående sido- 

 nerv utspänd tjock hinna och sidorna af de båda nämnda ner- 

 verna. Mynningen är smal, ofta äfven temligen kort, och 

 spärras åtminstone i regeln af hår. Anmärkningsvärdt är, 

 att dessa högt utvecklade fickformiga domatier icke förekomma 

 längs hela hufvudnerven. utan endast på den öfre hälften af 

 bladen. 



Grunda fickor med vid mynning förekomma i vinklarna 

 mellan hufvudnerven och de större sidonerverna, särskildt de 

 nedre, hos en och annan rubiacé, t. ex. Ladenbergia cupabensis- 

 (Wedd.) Klotzsch och ÄJiberfia verruculosa Spenc. Moore. De 

 äro mer eller mindre dolda af långa hår, och dessa bildningar 

 utgöra en tydlig öfvergång till följande typ. Det torde till 

 och med tillsvidare få anses såsom osäkert, om den fickfor- 

 miga fördjupningen spelar någon nämnvärd roll i domatiet. 



Såsom den tredje typen må uppställas hårtofsdoma- 

 tierna, väl bekanta för de svenska botanisterna, då de före- 

 komma hos några svenska växter, t. ex. Tilia europcsn L. och 

 Älnus gliäinosa Willd. (se fig. 1 på Taf. I och fig. 5 på Taf. 



11 i Lundströms afhandling). De stå otvifvelaktigt på ett 



