BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. AFD. III. NIO 10. 41 



jag i I)ie Einwanderung etc, pag. 29 — 37, egnat detta ytterst 

 viktiga kapitel ett utförligt utredningsförsök. 



I inledningen har jag redan antydt att, om man undan- 

 tager trakterna kring Vettern, formationer med ädla löfträd 

 äro en sällsynthet. Dessa formationer tillhöra hufvudsak- 

 ligen den typ, jag kallat löfcuic/ar. Jag har sökt visa, att 

 dessa äro typiska slutformationer. Tyvärr förryckes, genom 

 att på ett synnerligen oförståndigt sätt låta dessa dyrbara 

 löfängar, den ena efter den andra, betas, denna deras natur, 

 och då är deras vidare utveckling till en i ahiegmim hijloco- 

 miosum ändande barrblandskog gifven. Det gör ett sorgligt 

 intryck att se en sådan barrskog med någon halfdöd gammal 

 ek, väldiga gamla löf trädsstubbar och i brynet kanske en 

 eller annan åldrig ek, som här finner ljus och utrymme att 

 sträcka ut sina grenar. På öar blir denna vegetationsbild 

 synnerligen karakteristisk. Stora sträckor af St. Röknen 

 hafva alldeles tydligen fordom varit upptagna af löfängar. 

 Nu växer der barrskog, men gamla stubbar af ek och asp stå 

 ännu kvar i densamma, och från de senare kunna stora fläckar 

 af barrskogen fä ymnig underväxt af unga asptelningar. 

 Mot stränderna luta sig dock ännu några lefvande åldriga 

 ekar och lindar utåt, och på en punkt vid dessa har man 

 några unga skott från en gammal almstubbe. 



I vissa granskogspartier finner man några former, som 

 äro främmande för den vanliga fattigdomen i ett typiskt 

 ahiegnum liylocomiosum. Det är kanske en lind, som för ett 

 tynande lif eller förekommer normalt utvecklad i någon 

 tillfällig ljusning i skogen, några buskar af Lonicera xylo- 

 steum eller Viburnum opulus, några exemplar af Lactuca 

 muralis och Actcea spicata, i mosstäcket små mattor af Hylo- 

 comium loreum o. s. v. Det är dessa former, jag tolkat som 

 relikter efter ett visst slag Inncldälder, som jag anser efter 

 naturens ordning ej kunna stå emot granens påträngande. 



I sammanhang härmed må nämnas, att jag i några bergs- 

 klyftor med granskog (Lerbäcks sn.. Stora och Lilla Grop- 

 dalen 18^8^90) funnit fläckar af Plagiofheciuni undulatum, 

 här skild från sin egentliga sydvestliga utbredning inom 

 Skandinavien. 



