BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 25. AFD. III. N:0 10. 43 



skulle härstamma från den tid, då Vettern afskildes som sär- 

 skildt bäcken. Om mellan glacial- och tall-floran någon 

 asp — björkflora inskjutits, såsom förhållandet varit i sydligaste 

 Skandinavien enligt Steenstrups och Gunnar Anderssons 

 forskningar, torde vara osäkert. Säkert är emellertid, att i 

 områdets torfmossar tallen finnes bevarad så djupt ned, att 

 om någon asp — björktid funnits, hvilket antydes genom stam- 

 mar af asp och björk, som jag funnit i själfva bottenlagret 

 af några torfmossar, denna ej kunnat ega någon större var- 

 aktighet. 



Dessa tallskogar hafva med all säkerhet en gång domi- 

 nerat områdets vegetation. Men genom de senare årens under- 

 sökningar är det bekant att öfver stora områden af Skandi- 

 navien el:en trängde undan dessa tallskogar. 



En sådan invandring i stor skala egde också rum i södra 

 Nerike. Sprängdes de gamla tallskogarne af eken och de 

 densamma medföljande växtformerna? På denna fråga tyckas 

 de torfmosseundersökningar, jag varit i tillfälle att anställa, 

 svara nekande. Dessa visa visserligen alldeles bestämdt, att 

 de ädla löfträden fordom haft en betydligt större utbredning 

 än nu. Jag känner t. ex. från den del af området, som ej 

 gränsar till Vettern, ungefär lika många förekomster af sub- 

 fossil ek, som af lef vande, och har t. ex. hittat en nu ej i 

 området vildt förekommande ekväxt Acer platanoides, som 

 subfossil. Men i några mossar saknas också ekväxtzoner, 

 då tall finnes hela mossen igenom. 



Att det är med tallskogarne som den förnämsta så att säga 

 vehikeln, som eken och ekfloran brutit sig in i områdets växt- 

 lighet, anser jag efter de växtfysiognomiska erfarenheter, 

 jag har från andra håll, som mycket troligt, I Bohuslän, 

 Uppland och på Gotland har jag nemligen funnit, hur ek växt 

 upp i piyieta hi/locomiosa och herhida, hvilka efter allt att 

 döma skulle, om ej granen kommer in och förrycker utveck- 

 lingen, småningom öfvergå till ekskog. Särskildt gynnsamt 

 för ekens fortkomst är uppträdandet af hasseln i tallskogarnes 

 underväxt. (Ett vackert exempel härpå har man i skogen i 

 trakten af Vitulfsberg, Uppland.) Det torde vara af in- 

 tresse att i samband härmed påpeka, att några af mina torf- 

 mossfynd tala för att hasseln, som tyckes ha inkommit före 

 eken, bildat underväxt i några af områdets tallskogar. I 

 torf, äldre än den atlantiska perioden och granens invan- 



