BIHAN(J TILL K. SV. VET.-AKAD. HANUL. BAND 21. AFD. III. NIO 9. 5 



densamma Unna något spår af liyfer, ehuru snitt från delar 

 mellan starkt angripna blad undersökts. Skulle alla de blad 

 som på en gren finnas angripna, ha inficierats från stammen, 

 är det emellertid tydligt att densammas väfnader borde vara 

 fyllda af hyfer, och det är sålunda ej sannolikt att den af 

 mig konstaterade frånvaron af dem skulle vara beroende på 

 ett förbiseende. För öfrigt finnas inga hyfer i de delar af 

 bladen som äro ofläckade, och endast den omständigheten att 

 bladsjnkan uppträder i fläckar, som bildas långt ifrån bladets 

 insertionspunkt kunde anses tillräckligt bevisande. ' 



Fläckarna uppträda ej på de allra yngsta bladen, utan 

 först på de temligen långt utvecklade, ofta endast på skot- 

 tets nedersta blad. Hyferna intränga också städse genom 

 klyföppningarne; och den redan hos bladen i knoppläget 

 starkt utvecklade kutikulan på epidermiscellerna synes omöjlig 

 att genomtränga. Redan på myceliets yngsta stadium synes 

 en alldeles tydlig tendens till starkare förgrening i sjelfva 

 andhålorna, der så godt som genast perithecierna börja anläg- 

 gas (Fig. 2). I början synas för öfrigt hyferna utlöpande 

 åt alla håll hufvudsakligen följa intercellularrummen. Snitt 

 genom starkare brunfärgade och mera skarpt begränsade fläc- 

 kar (Fig. 1, b) visa emellertid häruti en ändring. 



.Då fläckarna tilltaga i storlek sker detta till en början, 

 så att omkretsen blir mer eller mindre rundad, tydligen på 

 grund af myceliets sätt att utbreda sig. Begränsningslin ien 

 blir emellertid mycket oregelbunden beroende på att ofta många 

 mer eller mindre angränsande andhålor bilda lika många ut- 

 gångspunkter och dessutom sammansmälta ofta fläckar upp- 

 komna på olika ställen af bladet. Sjelfva begränsningen visar 

 sig icke blott genom afl^rottet mellan bladets gröna och det af 

 myceliet angripna områdets bruna färg, utan ofta äfven såsom en 

 afsats mellan de tjockare friska väfnaderna och fläcken. Denna, 

 som vanligen börjar nära bladets kant, sällan i raidten, der klyf- 

 öppningarnas antal är något mindre, verkar så hopdragande 

 på väfnaderna, att den sjuka bladranden dragés inåt halfmån- 

 formigt och härigenom vridningar och böjningar af hela blad- 

 skifvan åstadkommes. Den yttersta bladkanten synes alltjemt 

 såsom en gul- eller hvitaktig något hinnaktig rand utanför 



' Man jeniföre förhållandet hos t. ex. de olika Taphrina-arterua. Se Johans- 

 son, Studier öfver svanipslägtet Taphriua (Bih. t. Kongl. Sv. Vet.-Akad. Handl. 

 Bd. l;]. Afd. III. N:o 4.) p. G— 8. 



