BIHANCJ TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 21. AFD. 111. N:0 9. 7 



Myeeliet utbreder sig hastigt under riklig, men fullstän- 

 digt oregelbunden förgrening. Denna är synnerligen mäktig i 

 andhålorna (Fig. 8), der hj^ferna under flerfaldiga vindlingar 

 lägga sig tätt intill hvarandra, bildande ett nystan, som så 

 småningom nästan upptager luftrummets hela vidd, i omkret- 

 sen lösare, i midten med en allt tätare kärna. Från detta ny- 

 stan utgå en mängd hyfer åt alla håll uppdelande sig i 

 grenar, men sällan septerade utom vid spetsarne såsom ofvan 

 nämnts. Sådana hyfkomplex som uppstå i andhålorna kunna 

 äfven bildas inuti l)ladets väfnad, helt och hållet uppfyllande 

 ett par eller flera närliggande parenkymceller, och antagande 

 deras form (Fig. 9), dock utan att vara af deras väggar 

 fullständigt begränsade. 



Vid fortgående utveckling af svampen förändrar sig fläc- 

 kens utseende så till vida, som på densamma uppträda små 

 svarta punkter. Dessa orsakas af hyfnystanens vidare dif- 

 ferentiering till peritheciianlag. Likväl gäller detta endast 

 de omedelbart under epidermis och vanligtvis under klyf- 

 öppningscellerna liggande komplexen. Sådana som bildas inuti 

 bladets inre har jag aldrig sett undergå någon förändring, 

 men deremot funnit ett och annat, under epidermis liggande 

 utveckla sig vidare, ehuru jag ej kunnat konstatera någon 

 klyföppnings närhet. Att de flesta perithecier anläggas i and- 

 hålorna förefaller mycket troligt till följd deraf, att man här 

 genast finner en rik förgrening af hyferna, således en omedel- 

 bar början till perithecieanläggningen; och dessutom ligga 

 klyföppningarna sä tätt, att äfven med tanke på den nästan 

 sammanhängande skorpa som de färdigbildade perithecierna 

 bilda, dessa äfven af utrymmesskäl knappast kunna uppkomma 

 annat än på dessa ställen. Det material som stått mig till- 

 buds har emellertid visat sig otillräckligt för att besvara 

 denna fråga. Då emellertid fläckarna tilltaga i omfång äfven 

 sedan de gamla perithecierna fullständigt uttömt sitt inne- 

 håll, och nya perithecier bildas äfven å fläckens yngre delar, 

 är det allt skäl att antaga att om också dessa bildas i and- 

 hålorna de likväl anläggas sekundärt från det intramatri- 

 cala mj^celiet och ej primärt från bladets yta och de genom 

 klyföppningarna inträngande hyferna. Anledningen skulle så- 

 ledes sökas i lättheten för myeeliet, att just i andhålorna 

 rikligt förgrena sig. 



