BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IIANDL. BAND 21. AFD. III. N:0 11. 



Historik. 



Nära ett sekel liar förflutit, sedan Acharius i Liclieno- 

 graphitie suecicse Prodromus beskref Lichen sopJwdes, Liche» 

 pyrimis och Lichen cxigims. En, om ock summarisk, redo- 

 görelse för den olika uppfattning senare författare hyst om 

 dessa arter jemte de båda senare i Acharii Methodus upp- 

 ställda Parmelia confragosa och Parmelia milvina, skulle taga 

 ett ansenligt utrymme i anspråk. Jag inskränker mig derför 

 till att påpeka det, som för svenska lichenologer kan vara 

 af särskildt intresse. 



Redan Acharius ändrade från tid till annan åsigt rörande 

 deras ställning. Parmelia milritia Wnbg, som han endast 

 kände från Finmarken, betraktade han äfven i Lichenographia 

 universalis och i Synopsis methodica Lichenum som egen art 

 under namn af Lecanorei milvina. Parmelia confragosa hän- 

 fördes der som varietet till Lecanora atra (Huds.), med hvilken 

 den ju . också onekligen företer en viss yttre likhet. Lichof 

 l)yrinus, som, när slägtet Lichen uppdelades i flera, kom att 

 tillhöra först Parmelia, sedan Lecanora, ställdes i Lichenogr. 

 univ. som varietet under L. sophodes (till hvilken, likaledes 

 som varieteter, äfven hänfördes archfea, crenafa, leevigafa och 

 drymea). Lichen exiguus för han deremot som varietet till 

 Lecanora periclea. Onekligen är denna uppställning, såsom 

 också Arnold^ påpekar, den bästa, man kunde vänta sig, så 

 länge mikroskopet ännu icke kommit till användning vid 

 lichenologiskt systematiska undersökningar. E. Fries var, 

 hvad dessa arter beträff'ar, ingalunda lycklig i sina sträf- 

 vanden att reducera och draga in de Acharianska formerna. 

 Hans anordning af desamma i Lichenographia europjiea re- 

 formata eger näppeligen något företräde framför den ofvan 

 nämnda af Acharius gifna. Ett framsteg ligger deremot 



' Flora 1881, pag. 195. 



