BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 21. AFD. III. N:0 11. 11 



lagret endast få gonidier. Hos äldre apotliecier äro dessa 

 döda eller döende. På samma sätt förhåller sig hufvudformen 

 af B. atrocinerea (Dicks.). En följd af detta gonidiernas bort- 

 döende är, att kanten antager en mörk färg (det uppkommer 

 en falsk margo proprius), något som hos sist nämnda art 

 framträder skarpare och tydligare, då ju krustan är hvitaktig 

 eller ljusgrå. Denna excipulum-byggnad är emellertid icke 

 konstant hos R. Icevigata (Ach.). Från nu skildrade extrem 

 finns en jemn serie öfvergångar till den rena varia-typen med 

 talrika gonidier i meduUarlagret. Margo proprius är äfven 

 hos dessa arter svagt utvecklad. 



I en annan rigtning varierar R. exigiia (Ach.) (fig. Il: 23). 

 Kortikallagret, som ej når samma tjocklek som hos R. sopJiodes 

 (AcH.), är upptill i regeln märkbart tunnare, stundom mycket 

 tunnt, och meduUarlagret är fyldt af lifligt vegeterande go- 

 nidier. Margo proprius är hos en del former, särskildt de på 

 ek och al växande, svagt utvecklad, under det att den hos 

 andra utvecklas temligen starkt och stundom nästan helt och 

 hållet undantränger kantens båldel. Det uppkommer på så 

 sätt ett excipulum, som mycket nära ansluter sig till anopta- 

 typen. Kantens gonidier förblifva i omedelbar förbindelse 

 med bålens. 



Helt och hållet byggd efter varia-typen har jag funnit 

 excipulums marginaldel hos Rinodina injriiia (Acn.) (fig. I: 1), 

 under det att hos R. demissa (Flörke) margo proprius ofta 

 når en rätt betydlig utveckling. 



Parafyserna förete hos de olika arterna vissa skilj- 

 aktigheter, hvilka man efter någon öfning utan svårighet 

 märker, men dem det icke faller sig så lätt att beskrifva. 

 Oftast äro de upptill något greniga, och i regel är sjelfva 

 spetsen klubblikt eller hufvudlikt-klubblikt förtjockad och 

 mer eller mindre mörkt smutsigt brunfärgad. Ju mindre 

 greniga de äro och ju kortare och bredare klubban är, desto 

 lättare frigöras de från hvarandra och desto skarpare be- 

 gränsad är den färgade delen. Sträcker sig förtjockningen 

 öfver flera leder af parafysen, är klubban insnörd vid tvär- 

 väggarna. I andra fall, då hon består af en enda cell, är 

 hon ej sällan nedåt begränsad af ett brunaktigt och tydligt 

 septum. 



Af stor betydelse vid arternas begränsning och karak- 

 terisering har jag funnit sporens form och ännu mera vägg- 



