BIHANG TILL K. sv. VET.-AKAD. HANDL. BAND 21. AFD. III. N:0 11. IH 



Som en ytterlighetsform af denna typ torde man knnna 

 anse den, som förekommer hos Ii. biaforiiia (Körb.), E. squa- 

 Mulosa Bagl. m. fl. och — något mindre utpreglad — hos 

 M. arenaria (Hepp), i korthet hos den grupp, vid hvilken 

 Arnold i Flora 1872, pag. 36 eventuelt velat fästa namnet 

 Mischohlastia (Mass.). Väggförtjockningen har här gått ännu 

 längre än hos R. exigua (Ach.) och närbeslägtade, och spor- 

 rummen antaga den form, som i optiskt längssnitt synes i 

 iig. II: 3<S och 37. Jag benämner dessa sporer mischoblastio- 

 morfa. Det är emellertid icke blott genom graden af sin 

 väggförtjockning de skilja sig från ofvan skildrade sporer. 

 Under det att hos dem alla tidigt, så snart de börja mörkna, 

 uppträder ett tunnt, mörkfärgadt, tydligt midtskikt i septum 

 (det primära septum?), saknas ett sådant hos de sistnämnda 

 arterna helt och hållet hos yngre sporer och är ofta mycket 

 otydligt äfven hos mogna. 



Hos R. atrocinerea (Dicks.) förtjockas sporväggen likformigt 

 och mycket starkt, under det septum till allra största delen 

 förblir tunnt. Sporrummen blifva till sist nästan klot- eller 

 äggformiga (se iig. II: 35). I hvilket förhållande denna typ 

 står till de öfriga, derom vågar jag ännu ej yttra mig. Bland 

 de svenska arterna är R. atrocinerea (Dicks.) i detta afseende 

 ensamstående; och af öfriga europeiska ansluter sig nog R. 

 rohoris (DuF.) närmast hit, pa samma gång den dock något 

 erinrar, hvad sporerna beträffar, om R. arenaria (Hepp). 



Gruppens begränsning. 



De här behandlade formernas begränsning mot öfriga 

 hos oss förekommande småsporiga Rinodina--drter med lik- 

 formigt skorplik bål möter inga svårigheter. Riuodina leca- 

 norina Mass. är redan genom sin habitus lätt igenkänd. En 

 förväxling kan vara tänkbar endast med it. atrocinerea (Dicks.), 

 men dess små tunnväggiga, på midten mer eller mindre starkt 

 insnörda, i båda ändarne trubbiga sporer skilja den redan 

 vid den ytligaste mikroskopiska undersökning. Rinodina Bi- 

 schoffii (Hepp) uppträder hos oss alltid med mycket svagt 

 utvecklad bål och är dessutom synnerligen väl karakteriserad 

 genom sina sporer, som vid hög inställning visa sig försedda 

 med ett bredt svart eller svartaktigt tvärband (eller rättare 

 en gördel), uppkommet derigenom, att sporens tvärvägg ut 



