16 GUST. O. a:n malme, rinodina sophodes och rinodina exigua. 



Något längre mot norr går den typiska formen af ii. con- 

 frayosa (Ach.), ehuru äfven den synes halva sitt utbrednings- 

 centrum i södra Sverige. I östra Skåne insamlade jag den 

 på flera ställen. Enligt Th. M. Fries är den anträifad fler- 

 städes i Lule Lappmark, och i Riksmuseets herbarier finnas 

 exemplar från Herjedalen, Medelpad och Jemtland. 



R. (lemissa (Flörke) är rätt allmän i Skåne, helst vid 

 kusterna, och synes dessutom förekomma mångenstädes i Bohus- 

 län. Föröfrigt är den anträffad sparsamt i Småland, Vester- 

 götland och Nerike. I Mälareprovinserna saknas den, för 

 så vidt man känner. Från Norge är äfven denna art känd 

 från Kristiania och Trondhjem. 



B,, afrocinerea (Dicks.) har helt och hållet förbisetts af 

 de svenska lichenologerna. I de samlingar, som stått till 

 mitt förfogande, har jag funnit den frän Bohuslän och från 

 en lokal i Vestergötland. Då den förekommer mångenstädes 

 i England och Skotland, är det mer än sannolikt, att den 

 äfven finns i sydvestra Norge. Dess var. fatiscens (Th. Fr.) 

 går längre mot öster och norr, ända upp i Upland. 



il. Icevigata (Ach.) är utbredd från Finmarken ned till 

 Blekinge och Småland. Sannolikt saknas den icke heller i 

 Skåne; men allt hvad jag der insamlade och vid hastigt på- 

 seende antecknade såsom Rinodina exigiui f. — R. Icevigata 

 (Ach.) var mig då ännu icke bekant — har vid närmare un- 

 dersökning visat sig vara it. Conrculi Körb. Den på slät 

 bark växande formen, R. sophodes f. Icevigata Th. Fr. Lich. 

 scand. pag. 200, förekommer hufvudsakligen norr ut. I södra 

 Sverige uppträder arten vanligen på naken ved eller på bar- 

 ken af halfdöda enar och antingen med ganska starkt ut- 

 vecklad krusta (f. maculiformis (Hepp), de sydsvenska exem- 

 plaren af R. furfacea f. archcea i Tii. Fr. Lich. scand.) eller 

 oftare med mycket ringa utvecklad, så godt som ingen 

 krusta, i hvilket senare fall den i regeln kallats R. exigua 

 (Ach.). 



En likartad utbredning har Pi. milvina (Wnbg), som dock 

 i allmänliet synes förekomma mycket sparsammare. I södra 

 Sverige ersattes den delvis af R. arenaria (Hepp). 



Hvad vi beträfl'ande utbredningen veta om i det följande 

 beskrifna arter, torde kunna sammanfattas sålunda: 



1) utbredningen öfvervägande sydlig: R. pyrina (Acu.), R. 

 exigua (Ach.), R. soj^Jiodes (Ach.), R. arenaria (Hepp) och R. 



