ö WITTROCK, OM GOTLANDS OCH ÖLANDS SOTVATTENSALGER. 



Oe. rostellatum Prings. och af" Bulbochaete Ag. B. inirabilis 

 Wittr. Af det sistnämnda slägtet synas de eljest allmänna 

 arterna B. setigera Ag. och B. intermedia De B. saknas; af 

 de med ovala oosporer försedda arterna har endast B. rectan- 

 gularis Wittr. blifvit anträffad. Vaucheriece äro mycket säll- 

 synta; dock synas de väl fördraga kalkvattnet, om man får 

 döma deraf, att den enda art, som på öarne blifvit anträffad, 

 på den ena af sina tvenne växtplatser (vid Koppars vik nära 

 Visby) uppträder synnerligen frodigt utvecklad och i största 

 ymnighet. Af Chcetophorece träffas Cha^tophora-arter allmänt; 

 DrajDarnaldiae äro mera sällsvnta och Stigeoclonia saknas all- 

 deles. Bland Confervece är Cladophora fracta Yahl den enda 

 allmänna. Tetrasporece äro alla sällsynta. Pediastrece tyckas 

 trifvas bättre än öfriga Chlorozoosporacéer; antalet arter är e] 

 litet, och af dessa äro isvnnerhet Pediastnim Boryaniim Turp. 

 men äfven Scenedesmus obtusns Mey. och Caelastrum spha^- 

 vicum Näg. allmänna nog. CharaciecE och Protococcece äro få, 

 Volvocece jemnförelsevis flera; af Characiece. är Ophiocytinm 

 cochleare Eichw. temligen allmän. 



Mesocarpéerna höra, såsom redan blifvit antydt, synbar- 

 ligen ej till de alger på hvilka stor kalkhalt hos vattnet ut- 

 öfvar ett ogynsamt inflytande. Förhållandet synes snarare 

 vara det motsatta. De förekomma nemligen här, synnerligast 

 på Gotland, nästan öfverallt och i stor rikedom. Men då de 

 här som annorstädes blott sällan träffas med sporer, så kunna 

 de oftast ej till arten bestämmas, och är detta orsaken, hvar- 

 före i den efterföljande artförteckningen så få växtlokaler för 

 mesocarpéer finnas angifna. Antalet af anträflflide fullt bestäm- 

 bara former är likväl stort nog för att man deraf skall kunna 

 med skäl döma, att mesocarpéerna icke blott äro allmännare 

 utan äfven formrikare här än i det öfriga Sverige ^). Rikedom 

 på mesocarpéer bör derföre framhållas som ett af de mest 

 karakteristiska dragen för dessa öars algflora. 



Zygnetnece. äro på långt när ej så allmänna; deras artantal 

 är äfven proportionsvis mindre. De största Spirogyra-arterua, 

 S. setiformis Eoth och S. princeps Vauch., som eljest ej äro 

 sällsynta, hafva här ej blifvit observerade. 



') Cleves mouografi upptager för hela landet just jemnt lika många arter, 

 som nu blifvit anträffade ensamt på Gotland. 



