BIHANG TILL K. SV. VE 1'. AKAi). IIANUL. BAND 1. .N:0 2. 11 



stundom blott en mindre <i;rop, och ofvanpå ryggsidan omedel- 

 bart bakom postpetiolns tinnes icke så sällan äfvcn en eller 

 flera dylika fördjupningar. Vid dessa gropars när- eller från- 

 varo har Prof. Förster dock fäst större vigt än de i verklig- 

 heten förtjena; ty genom granskningen af ett större antal 

 exemplar af vissa arter, har jag kommit till den öfvertygelsen, 

 att åtminstone ryggroparnes större eller mindre antal, när- 

 oUer frånvaro, icke äro af någon synnerlig betydelse vid art- 

 utredningen. Sidogroparnas större eller mindre utveckling har 

 jag deremot hos de särskilda arterna funnit vara mera kon- 

 stant. Postpetiolus är mer eller mindre konvex och har pa- 

 rallcla eller konvergerande sidor. Stundom finnas ofvanpå 

 densamma längs midten en grop eller fåra, hvilkcn dock ofta 

 är att betrakta endast såsom en individuel karakter och i följd 

 deraf utan någon egentlig betydelse vid artutredningen. Hos 

 åtskilliga arter har postpetiolus på hvardera sidan en utmed 

 hela dess längd löpande fåra, som dock stundom tillkommer 

 endast det ena könet och som för öfrigt vid artutredningen 

 icke kan tillmätas en sådan betydelse som Prof. Förster an- 

 tager. — Det 2:dra bakkroppssegmentet är vanligen något litet 

 längre än det 3:dje, stundom ungefär lika långt eller till och 

 med kortare (såsom t. ex. hos vissa former af C. nitidulator), 

 sällan mycket längre (såsom hos C. leptogaster). På sidorna 

 är detta segment alltid kantadt. — Det 3:dje segmentet er- 

 bjuder vid artutredningen högst vigtiga kännemärken. Här 

 begynner egentligen bakkroppen att antaga sin karakteristiska 

 sammantryckta form och ryggsegmentens sidodclar att ut- 

 vidga sig för att omsluta buksegmenten. ]\Ien i och med 

 detsamma som en sådan utvidgning sker, upphör äfveu på 

 samma gång segmentens kantning. Sålunda finner man, att, 

 om det 3:dje segmentet redan ifrån basen är utbugtadt, dess 

 sidobrädd alltid är slät och okantad, då deremot, om en sådan 

 utvidgning begynner först ett stycke från basen eller emot 

 spetsen, den icke utbugtade delen af sidobrädden är kantad. 

 Denna kantning af sidobrädden blifver ganska tydlig deri- 

 genom, att den är tecknad med en svart eller svartaktig linie, 

 som upphör med kantningen. Hvad denna linie angår, så 

 linner man hos de arter, som hafva i fråga varande segments 

 sidobrädd okantad och således redan ifrån basen utvidgad, att 

 densamma ändå sällan saknas (hos C. falcator, C. oUiteratuSy 

 C. parvuhcs och några få andra), utan blifvit liksom förfiyttad 



