12 HOLMGREN, SKAND. ART. AF OPHIONIDSLÄGTET CAMPOPT.EX. 



ett Stycke innanför sidobrädden •), der den just borde hafva 

 befunnit sig, i händelse segmentet varit kantadt och icke iit- 

 bugtadt ända från basen. Ett egendomligt förhållande härvid, 

 som förtjenar att omnämnas, är att denna mörka liuie någon 

 gång kan vara ställd i sjelfva sidobrädden, fastän segmentet 

 icke är kantadt, såsom t. ex. hos de arter — C. consobrinus 

 och C. minutus — , som af mig blifvit förda till 3:dje afdel- 

 ningen. Det synes dock som om en sådan bildning af det 

 3:dje segmentet vore abnorm eller blott tillfällig, och att dessa 

 arter i följd deraf vore, om man så må säga, att betrakta så- 

 som ett slags monströsa former, den förra möjligen af C. tenuis, 

 den sednare möjligen af C. eurynotus eller filicornu. Då jag 

 emellertid af hvardera arten för närvarande eger blott ett enda 

 exemplar, kan nu icke med säkerhet afgöras, huruvida denna 

 min förmodan är riktig eller ej. En annan egendomlig form 

 och teckning af det i fråga varande segmentet finner man hos 

 C. carinifrons, men isynnerhet hos C. bistrigosiis, der detta 

 segment är kantadt endast vid sjelfva basen, men utvidgar siij- 

 sedermera helt plötsligt, hvar^åd den svarta linien skiljer sig 

 ifrån kantningslinien och löper in ett stycke åt segmentet. 

 Utom de nu omnämnda ganska vigtiga kännetecknen, har man 

 att å samma segment iakttaga spiraklernas läge med afseendc 

 på deras afstånd från basen och sidobrädden, samt ofta äfven 

 med hänsyn till deras ställning i förhållande till det svarta 

 sidostrecket. De öfriga bakkroppssegmenten erbjuda inga 

 kännemärken af synnerlig vigt. Honornas terebra är vanligen 

 så kort att den blott skjuter ett litet stycke utöfver det sista 

 ryggsegmentets spets; men hos C. ter ehrator, C. lapponicus og\\ 

 C. monozonus är hon deremot ganska lång, hvilket är ett godt 

 kännemärke för dessa arters honor. — Hvad färgen vidkommer, 

 så är bakkroppen i midten mer eller mindre röd, rödgul eller 

 stundom (hos C. o.ryacanthcv) nästan rent gul. Buksegmenten 

 äro vanligen bleka; men ofta äro de 2 första något brun- 

 skymliga. Terebran är ofta blek i sjelfva spetsen. 



Det vore af stort intresse om någon ville fullfölja dessa 

 undersökningar öfver bakkroppssegmentens bildning äfven 

 hos de öfriga Ichneumoniderna, emedan här utan tvifvel vore 

 att finna utmärkta kännetecken för denna eljest svåra insekt- 

 familjs indelning. 



') I beskrifningania bar jag- kallat denna svarta linic: ..det svarta sido- 

 strecket)!. 



