BIHANG TILL K. SV. VE I'. AKAU. HANUL. BANU 1. N:0 2. 45 



matis, stiginate et s(|uanuilu piceo-nigris; pedibus maxima ex 

 parte nigi-icantibus; metathoracis areis juxtaccjxalibus superne 

 apertis, h. e. eosta nulla ^ el subobsoleta ab areis pleiiralibus 

 <iisjunctis. — 0^$ (Loiiii-. 14 — lö millini.). 



Var. 1. 9- Bakbenen helt svnrta. 



Anm. En mycket närstående art är C. atyfjUis FÖKST. (Monugr. der 

 Giitt. Campopl. 845. ."iii. g^.), som utan tvifvel hör till denna afdelning, 

 ehuru Prof. Förster tyckes hafva förbisett antengroparnas form och i följd 

 deraf icke med ett ord omnämnt deras utvidgade och tillbakavikna öfre 

 kanter. Han säger dock att pannan är omedelbart öfver antenroten intryckt, 

 glatt och glänsande, ett förhållande, som oftast plägar stå i samband med 

 en dylik utbildning af antengroparnas kantei'. Han har egt endast 2 hanar, 

 som han erhållit ur Meigens samling, hvarest de måhända länge varit för- 

 varade och, såsom ofta händer, möjligen blifvit anlupna af dam eller mögel, 

 hvilket försvårar undersökningen. Hvad som gifver mig anledning att anse 

 C. plneticola såsom en från C. styging specifikt ekild form är: 1) att han 

 är större, nämligen minst 14 mm., tiå C. stygliis är 12 mm.; 2) att ving- 

 märket och det 2:dra bakkroppsegmentet äro svartaktiga; A) att metanotum 

 är längsutefter djupare intryckt, ej »kaum eingedrucht», som Prof. FÖRSTER 

 säger om C. dygius; 4) att bakvingarnas hållhakar icke äro 5 — 6, utan 7 — 9; 

 5) att de bakre skenbenen, åtminstone hos g^, äro mer eller mindre röda: 

 ti) att petiolus på sidorna är glatt, utan grop Ijakom spiraklerna. — De 2 

 hanexemplaren, som legat till grund för FÖRSTBRS beskrifning, äro frun södra 

 Frankrike. 



Förekominer sällsynt hos oss. Förfettaren har funnit honona 

 vid Stoekhohn samt på Hunneberg i Westergcithland, Westring 

 vid Götheljorg, Haglund vid ]^orrköping oeh Thomson i Skåne, 

 (Från Finland har ett exemplar erhållits genom Prof". Mäklin). 

 — Han flyger nrerändels i granskogar; men jag har sett honom 

 iifven i trädgårdar. 



I)enna vackra, art står nära C. anceps^ hvars 9 ^^'^^^ liknar, 

 men från hvilken hail dock, utom genom storleken, är väl' skild 

 dels genom raetathorax' skulptur, dels genoin bakkroppens och 

 vingarnas färg. Med våra öfriga artei' bör han icke gerna kunna 

 förvexlas. Hans mest framstående kännetecken äro följande: 

 1) de uppåt pannan flik- eller öronformigt utvidgade kanterna 

 af antengroparna; 2) det svarta 2:dra bakkroppsegmentet; 8) det 

 svartaktiga filler åtminstone mörka vingmärket och vingfjället; 

 4) de hos båda könen öfvervägande svartaktiga benen; 5) den 

 i gult dragande lårgen ];)å de mellersta bakkroppsegmenterna; 

 (I) de upptill icke eller otydligt och ofullständigt begränsade 

 areaj pleurales på metathorax. 



