BIIIAXG TILL K. SV. VET. AKAD. HAXDL. BAND 



1. N.ol. 37 



sadt, afyttras till ett pris af 5 rdr rmt skalpundet. Duuet på 

 sjcjutua ej drar plägar man afplocka och särskildt tillvarataga. 

 På Lacka värderades cjderdimet endast till 2^,., å o rdr rmt 

 skålpundet. En löljd af ofvannämnda förderfliga äggning är 

 den, att man vid färder i den vttre skärgården under senare 

 hälften af Juni och förra hälften af Juli månader får so skaror 

 af ejderhonor, stundom ända till femtio i skocken, hvilka slutit sig 

 tillsammans, sedan de blifvit beröfvade sina ägg. De flesta honor, 

 som i fred fått kläcka, — och detta är ingen lätt sak för dem, 

 då de hafva fie;Qder både i menniskorna och (ännu svårare) i 

 kråkorna — draga sig derefter småningom ut till de yttersta 

 klabbarne i skärgården; åtskilliga honor stanna dock med sina 

 ungar qvar längre in mellan öarne tvärtemot uppgiften 

 i "Jägarförb. Nya Tidskrift", II, sid. 216. Jag har nämligen 

 både i Juli och Augusti anträffat ungkullar af ej der ej långt 

 iitom ilökc) samt vid Lacka och Hartsö. Så såg jag t. ex. den 

 23 Augusti 1870 och den 2 Augusti 1871 ejderhonor med stor- 

 vuxna ungar vid Trädgårdsskär och Oxclön i Vesterljungs 

 socken. De gamla hanarne deremot visa sig aldrig under 

 sommaren i skärgården, utan begifva sig, som det synes i se- 

 nare hälften af Maj — ännu den 19 Maj har jag vid Hartsö 

 och den 24 Maj vid Hökö sett fiere gamla hanar, dels ensamma, 

 dels i sällskap med honor — bort från trakten, ovisst hvart, 

 ty icke ens kring de flere mil från land liggande grunden, på 

 hvilka strömmingsfiske bedrifves af skärgårdsbefolkningen, sy- 

 nas de under sommaren till. Kanske draga de längre mot norr? 

 I slutet af September och i Oktober — i allmänhet tidigare 

 de år, då vintern blir sträng — visa hanarne sig, stadda på 

 flyttning söderut, på de långt ut till hafs belägna grunden. 

 Stundom dröja enstaka hanindivider qvar ännu längre fram på 

 hösten. Honorna och nngarne träffas likaledes på grunden under 

 senhösten ; ungarnc stanna om hösten längre qvar, men återkom- 

 ma om våren senare än de gamla. LTngfogeln från fjolåret dröjer 

 till en del qvar hela sommaren igenom, men vanligen långt ut till 

 hafs. Under vårar, som följa på milda vintrar, då hafvet icke 

 A'arit länge fruset, är tillgången på ejder äfvensom på annan 

 sjöfogel vanligen mindre, än då hafvet länge varit isbetäckt. 

 Folkbenämningarna på ejderfogeln äro många: gamla hanen 

 kallas "Gudunge", gamla häckande honan "Ada" eller "Ad"; 

 honor, som mistat äggen, benämnas "Sqvaggor" eller "Gråskor"; 



