4 CLEVE O. HÖGLUND, OM YTTRIUM- OCH ERBIUM-FÖRENINGAR. 



jordarterna var partiela fälningar med kaustik amoniak eller 

 surt kaliumoxalat. Först utfäldes erbinjorden, derpå terbin- 

 jorden och slutligen den egentliga ytterjorden. 



Berzelius bekräftade Mosanders iakttagelser samt lem- 

 nade en redogörelse för de särskilda oxidernas kemiska för- 

 hållanden uti sin Lehrbuch der Chemie (5 Aufl.) 



Brist på det sälsynta mineral, som utgör råämmet för 

 ytterjordens framstälning, synes hafva varit orsaken, att dessa 

 Mosanders iakttagelser på lång tid icke blefvo föremål för 

 mera omfattande och utförliga undersökningar. Först 1860 

 offentliggjorde Berlin ^) ett högligen förtjenstfullt arbete 

 öfver de oxider, hvilkas blandning vi i det följande vilja be- 

 nämna gadolinitjord. Berlin följde delvis Mosanders metod 

 att partielt utfälla de blandade jordarternas lösning med oxal- 

 syra, samt bestämde atomvigten på hvarje fälning särskildt 

 genom oxalatets glödgning. Det vid 100" torkade oxalatet 

 antogs ega formeln M" . Oo . C2O2 + HoO. Den först erhålna 

 fälningen hade atomvigten 72 (0 = 16) och den sist, med till- 

 hjelp af ammoniak erhålna, hade atomvigten 66. På samma 

 sätt gaf den första fälningen, då rå ytterjord ur yttrotantal 

 användes, atomvigten 72 och den sista (8:de) 69. Derjämte 

 försöktes att behandla de blandade jordarterna med mycket 

 utspädd salpetersyra, hvarvid den jordart, som hade den lägsta 

 atomvigten, först gick i lösningen. Afven befanns, att en 

 mättad lösning af kaliumsulfat utdrog vir kaliumdubbelsulfa- 

 terna först en jordart med lägre atomvigt. Den metod, hvilken 

 enligt Berlin bäst ledde till de blandade jordarternas sär- 

 skiljande, var particl dekomposition af deras nitrater genom upp- 

 hettning i platinakärl. Vid behandling med vatten löstes före- 

 trädesvis yttriumrikt nitrat och basiskt, erbiumrikt nitrat qvar- 

 stannade olöst. Genom att upprepa detta behandlingssätt 

 mångfaldiga gånger kunde Berlin erhålla rent yttriumnitrat 

 (med yttriums atomvigt 59,7). Erbinjorden erhöls icke fullt 

 ren, ty den högsta atomvigt, hvilken han fann för erbium, 

 var 108. Genom att tillämpa senast anförda behandlingssätt 

 på de mellan ytter- och erbinnitraten liggande produkterna, 

 kunde Berlin alltid uppdela dessa uti en ytterrik och en 

 erbinrik blandning, hvarför han anser terbinjordens existens 



') Berlin. Forhandlinger ved de skandinaviske Naturforskeres ottende 

 Mode i Kjöbenhavn 1860, p. 446. 



