BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAl). HANDL. BAND 1. N:0 8. 5 



tvifvelaktig. Han lyckades ej heller erhålla något sulfat, 

 h vilket såsom Mosandees terbiumsulfat vittrade vid 50°. 



Märkvärdigt nog offentliggjordes fyra år senare än dessa 

 Berlins uppgifter en undersökning öfver ytterjordens för- 

 aningar af Popp '), hvilken icke synes hafva egt någon känne- 

 dom om Berlins vigtiga arbete, genom hvilket förekomsten 

 «f åtminstone tvänne skilda metalloxider uti gadolinitjorden 

 synes på ett afgörande sätt vara bevisad. Popp antog, att 

 MosANDERS crbinjord endast var ytterjord förorenad af cerit- 

 oxider, och ansåg, att gadolinitjorden innehöll blott en enda 

 ■oxid eller ytterjorden, hvars salter uppgifvas vara ljusröda och 

 i löst tillstånd ega absorptionsspektrum. Atomvigten för Popps 

 jttrium var 68, hvaraf framgår, att Popp ansåg en temligen 

 erbiivik ytterjord såsom ren jordart. 



Kort derpå försökte Delafontaine -), att med användande 

 af de metoder, hvilka Mosander förut uppgifvit för särskiljande 

 af de trenne jordarterne i gadolinitjorden, bevisa, att alla 

 IMosANDERS trenne jordarter verkligen existerade. Hvad sär- 

 ■skildt beträffar terbinj orden, ansåg han dess existens grundad 

 på några egendomligheter uti det absorptionsspektrum, hvilket 

 lösningarna af den efter hans föreskrifter framstälda jordarten 

 ■ega, ty redan 1862 gjorde Bahr^) den vigtiga iakttagelsen, 

 •■att en af gadolinitjordens jordarter egde absorptionsspektrum. 

 Att döma af den spektralteckning, hvilken Delafontaine med- 

 delar, synes icke den s. k. terbinjorden ega en enda linea, 

 som icke återfinnes uti didymspektrum samt uti absorptions- 

 spektrum af lösningen af Berlins samt Bahrs och Bunsens 

 «rbinjord. 



Ar 1866 offentliggjordes af Bahr och Bunsen *) ett högst 

 vigtigt arbete öfver gadolinitjorden. De begagnade för sär- 

 skiljande af gadolinitens jordarter den af Berlin uppgifna 

 metoden: partiel dekomposition af nitraterna, dock med den 

 skilnad att vid beredning af crbinjord sönderdeluingen aldrig 

 drefs så långt, att i vatten olösliga basiska nitrater uppstodo. 

 För erhållande af ren ytterjord var det deremot nödvändigt, 

 att upprepade gånger till långt framskriden dekomposition 



') Popp. Uber die Ittererde. Inaug-Dissert. Göttingen 1864 Oct. 



-) Delafontaine. Archives des sciences phys. et nat. 21 p. 97 (1864); 



22 p. 30 (1865). 

 3) Bahr. Öfversigt af K. Vet. Ak. Förhandlingar. 1862. p. 597. 

 -*) Bahr & Bunsen. Ann. d. Ch. u. Pharm. 137. p. 1. (1866). 



