6 CLEVE O. HÖGLUND, OM YTTRIUM- OCH ERBIUM-FORENINGAR. 



upphetta de blandade jordarternas nitrater. Vid lindrig upp- 

 hettning af nitraterna erhöls i återstod en glaslik och genom- 

 skinlig massa, hvilken kunde lösas fullständigt i kokande 

 vatten. Vid den fullt mättade lösningens afkylning erhöls en 



kristallisation af ett basiskt nitrat af formeln K . Oo"! Sq + H2O, 



der R var jämförelsevis erbiumrik. Genom att lösa detta 

 basiska salt i salpetersyra, behandla denna lösning såsom förut 

 samt upprepa detta förfarande så länge som den erhålna jord- 

 artens atomvigt ökades, erhöllo de slutligen erhinjord med 

 atomvigten 112,6 (0 = 16) för metallen erbium. Denna jord- 

 art gaf röda salter, af hvilka sulfatet, oxalatet och det basiska 

 nitratet undersöktes. Salterna voro rosenröda och deras lös- 

 ningar egde ett absorptionsspektrum, alldeles olikt didym- 

 salternas. För erhållande af ren ytterjord afdunstades de vid 

 erbinjordberedningen erhålna erbiumfattiga lösningarna, till 

 dess återstoden bildade en fast, grötlik massa, som behand- 

 lades med vatten, den dervid erhålna lösningen afdunstades 

 och underkastades samma behandling, till dess ett nitrat, hvars 

 koncentrerade lösning icke visade några af de för crbium- 

 salterna karakteristiska absorptionslinierna, erhöls. Det be- 

 friades från didym, och den erhålna jordarten underkastades 

 sorgfällig rening från alkalier, kalk och magnesia. Sålunda 

 beredd ytterjord gaf med syror färglösa salter, hvilka icke 

 egde några absorptionsliuier. Af ytterjorden framstäldes och 

 undersöktes ett basiskt nitrat, sulfatet samt oxalatet. Yttriums 

 atomvigt befanns vara 61,8 (0^16), således något högre än 

 det af Berlin funna talet. Bahr och Bunsen kunde lika litet 

 som Berlin isolera en tredje jordart ur gadolinitjorden. 



Sedermera uppgaf Delafontaine ^) att hans terbinjord 

 var identisk med Bahrs och Bunsens erbinjord samt att sul- 

 fatet af hans och Mosanders erbinjord gaf med kaliumsulfat 

 ett svårlösligt dubbelsalt, hvarföre den samlades företrädesvis 

 bland ceritmetallerna vid gadolinitjordens beredning. Enligt 

 Delafontaine är således Mosanders erbinjord icke densamma 

 som Bahrs och Bunsens erbinjord, hvilken åter skall motsvara 

 Mosanders terbinjord. Då emellertid Berlin samt Bahr och 

 Bunsen så väl karakteriserat erbinj orden, att något mistag- 

 om deras mening icke kan uppstå samt, såsom äfven våra 



') Delafontaine. Archives des sciences phys. et nat. 25. p. 105 (1866). 



