8 CLEVE O. HÖGLUND, OM YTTRIUM- OCH ERBIUM-FÖRENINGAR. 



fälning löstes i svafvelsyra, och lösningen afdunstades till 

 ringa volym, då vid afsvalning erhöls en ymnig kristallisation 

 af alun. Moderluten härifrån behandlades med en lösning af 

 kolsyrad amoniak, och ur denna lösning bereddes en betydlig 

 mängd berylljord. 



A. Fälningen af kaliumdubbelsulfaterna tvättades upp- 

 repade gånger med en mättad lösning af kaliumsulfat; åter- 

 stoden dekomponerades med natronhydrat, och de erhålna 

 hydraterna tvättades väl samt löstes uti saltsyra. Lösningen 

 försattes till fullständig mättning med natrium sulfat, då en 

 fälning, innehållande hufvudsakligen natrium-didymsulfat jämte 

 en mindre mängd af motsvarande cersalt, erhöls. Moderluten i) 

 blandades med de lösningar, hvilka erhöllos, då kaliumdubbel- 

 sulfaten tvättades med en lösning af kaliumsulfat, samt fäldes 

 partielt med oxalsyra. Den första partiela fälningen glödgades, 

 jordarten renades från alkali genom kokning med vatten, löstes 

 i klorvätesyra och lösningen försattes med kaustik amoniak, 

 fälningen tvättades väl, löstes i salpetersyra samt fäldes partielt 

 med oxalsyra. Den nu erhålna första partiela fälningen borde 

 hufvudsakligen innehålla Mosandebs samt Delafontaines erbin- 

 jord, om denöa jordart verkligen funnes. Oxalatet var till 

 färgen svagt rosenrödt och lemnade vid glödgning en mörkt gul 

 jordart. Den vägde blott 4 gram. Metallens atomvigt, be- 

 stämd genom oxalatets glödgning, var 77. Oxiden löstes lätt 

 af salpetersyra och gaf en rosem-öd lösning, hvilken för spek- 

 troskop visade linier af didym samt Bahrs och BuiNSEns erbium. 

 Närvaron af dessa metaller var sålunda ådagalagd. Lös- 

 ningen af nitraterna afdunstades, och återstoden dekomponerades 

 genom upphettning samt extraherades med vatten. Lösningen 

 fäldes derpå partielt med oxalsyra samt slutligen med tillhjelp 

 af ammoniak. Den sist erhålna fälningen var hvit, gaf vid 

 glödgning en hvitgul jordart, hvars metall hade atomvigten 

 64,3 8 (bestämd genom oxidens förvandling till sulfat.) Oxiden 

 var således hufvudsakligen ytterjord. Häraf framgår tydligt, 

 att jordarten, hvilken borde vara Mosanders erbinjord, var en 

 blandning af didymoxid, ytterjord samt Bahrs och Bunsens 

 erbinjord. 



) Den pröfvades på thorjord genom fälning med natron: fälningen löstes 

 1 en syra och lösningen mättades med kaliumsulfat, dä icke ett spår 

 af kalium-thoriumsulfat erhöls. 



