BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 1. N:0 8. 13 



använda materialet vore fullkomligt rent, om den i lösningen 

 förekommande jordarten hade samma atomvigt som det till 

 bestämningarne A använda materialet. De först erhålna 5,6 

 grammen jordart löstes uti en syra, och denna lösning behand- 

 lades såväl som den sist erhålna lösningen livar för sig på 

 samma sätt. De fäldes med amoniak och svafvelamonium, 

 hydraterna tvättades väl, löstes i ättiksyra, då en ringa mörk 

 återstod erhöls. Lösningen försattes med brom, dels för att 

 utfälla möjligen qvarvarande spår mangan, dels för oxidation 

 af spår af jern, samt fäldes slutligen med sublimerad oxalsyra. 

 Oxalatet glödgades och atomvigten bestämdes på samma sätt,, 

 som förut blifvit anför dt vid bestämningen af yttriums atomvigt. 



Med A gjordes följande bestämningar: 



Medeltalet af alla fem bestämningarna är 113,6. 

 Med B utfördes följande bestämning: 



3,3330. 5,4850. 60,77. 39,23. 107,9. 



Då atomvigten för B var lägre än för A, var renheten 

 hos den till försöken A använda jordarten icke bevisad, hvar- 

 före de vid de fem första försöken erhålna sulfaten förvand- 

 lades till nitrat, som dekomponerades genom upphettning. Af 

 omkring 5 gram jordart erhöls i form af ett basiskt, väl kri- 

 stalliseradt nitrat, något ölVer 0,8 gr. erbinjord, som under- 

 kastades följande bestämning C. 



Procent af 



Invägd erbinjord. Sulfat. Erbinjord. Svafvelsyra. Atomvigt. 



0,8475. 1,3700. 61,86. 38,14. 113,8. 



Denna atomvigt är så nära öfverensstämmande med de 

 förut erhålna talen, att något tvifvel om jordartens renhet icke 

 kan finnas. Försöken a och h äro mindre tillförlitliga än c, 

 d, e och C, hvilka gifva som medeltal erbiums atomvigt = 

 113,7. Bahr och Bunsen funo talet 112,6. 



