8 LAGEHSTEDT, SÖTVATTf:NSDIATOMACEER Fil. SPETSB. O. BEER. EIL. 



Det har syuts mig vara lämpligt att sammanställa de ter- 

 mer, som vid beskrifningeu blifvit använda, och att i korthet 

 redogöra för deras betydelse, der jag så ansett nödigt, hvarvid 

 jag för en utförligare framställning af diatomacé-skalens bygg- 

 nad torde få hänvisa till TTeiberg^), Pfitzer-) och H. L. 

 Smith ■^). 



' Diatomacé-cellen (frustulum, cellula) består af tvenne, till 

 en del i hvarandra inskjutna skal (valvai). Den sidan af cellen, 

 på hvilken man samtidigt ser skalens största längd och bredd, 

 kallas hufvudytan . (fröns), den, på hvilken skalens samman- 

 fogning i sin största utsträckning synes, sidoytan (latus). På 

 såväl hufvud- som sidoytan kan man tänka sig en längdaxel 

 (axis longitudinalis) och en tväraxel (axis transversalis). Är 

 hufvudvtan osvmmetriskt utbildad på ömse sidor om läno-d- 

 axeln, skiljer man mellan den mera konvexa, öfre eller rygg- 

 kanten (margo dorsalis) och den konkava eller mindre konvexa, 

 undre eller hiikkaiden (margo vcntralis). På samma sått, om 

 sidoytan är osymmetrisk. 



Skalens skulptur synes bäst och fullständigast från huf- 

 vudytan, hvarföre beskrifningeu på skulpturen alltid afser, 

 huru den visar sig från denna sida betraktadt. 



Hos Naviculeje och Cymbelleffi m. fi. visar sig mer eller 

 mindre tydligt en på insidan upphöjd medelknöl (nodulus cen- 

 tralis) och två på samma sätt upphöjda ändknölar (noduli ter- 

 minales). Alla tre vanligen sammanbundna genom en medel- 

 linea (linea media) — troligen en springa i skalen — hvilken 

 genom medelknölen afdelas i två delar. 



Hos ^'itzschieffi förekommer en uppstående, ena skalkanten 

 närmad köl (carina). 



Tvärs öfver skalen gå merendels strimmor (stria^ trans- 

 versales), finare eller gröfre, punkterade eller icke punkterade, 

 sinsemellan och med hufvudytans tväraxel parallela eller på 

 annat sätt anordnade. Sällan äro dessa sammanhängande öfver 

 hufvudytans hela bredd ex. Himantidium, oftast efter längd- 

 axeln afbrutna. Detta stundom blott genom en glatt långs- 

 gående area (area longitudinalis) ex. Fragilaria; i de flesta fall 

 ex. Naviculeas, Cymbellese genom medellineen, som omgifves 



') Consp. Diat. Dan. p. 1—5. 



') Unters. Bac. 



^) in The Lens 1872. p. 2 — 4. 



