48 Slägtet Clupea. 
än den af ryggfenan, hufvudets sidolängd är liten, äfvensom höjden af det 
samma vid dess bakre ände; stjertens minsta höjd är liten; störste stor- 
leken är obetydlig, och totallängden stiger mycket sällan till 280 mill 
Hittills är den funnen vid 3:ne vidt skilda lokaler: i sydöstre delen af 
Östersjön (Strömming?), vid Norska kusten.i trakten af Bergen, och vid 
Island, och den har å alla tre ställena lokal färgteckning. Dess lefnadssätt 
är ännu föga kändt. Den leker i Östersjön sannolikt från slutet af Maj till 
in i hösten. och är således att anse såsom en sommarfisk. Ungarne i larv- 
stadiet och deras utveckling äro okända. Då dessa af HEINCKE lemnade 
distinktioner eller karakteristiker för de af honom uppstälda 3:ne variete- 
terna. af sillen kunna betraktas såsom det slutliga resultatet af all den 
omsorgsfulla" möda, som han i dessa sina för öfrigt mycket förtjenstfulla 
undersökningar och utomordentligt talrika mätningar nedlagt, så synes man 
med fog kunna säga, att resultatet icke står i jemnt förhållande till mödan. 
Det är nemligen i ögonen fallande, att de af HEINCKE anförda karakte- 
rerna äro så vacklande och öfvergående i hvarandra, att de icke kunna 
anses såsom distinktiva eller utmärkande för konstant skilda varieteter, och 
då dertill kommer, att nyligen C. G. JoH. PETERSEN!) antydt, att sjelfva 
. grunderna för den af HEINCKE uppgjorda teorien för sillvarieteternas be- 
stämning äro osäkra, och att dessa varieteter möjligen äro att betrakta 
endast såsom olika utvecklingsstadier, beroende dels på olika ålder och 
dels på lokala förhållanden, samt graduelt öfvergående i hvarandra, så är 
det tydligt, att HEINCKES eljest mycket förtjenstfulla arbete måste betrak- 
tas såsom förfeladt i det afseendet, att det sökt att vinna ett mål, som 
endast är imaginärt. Sedan HEINCEE å sin sida i början af sitt arbete öf- 
ver sillvarieteterna?), visat, att de af NILSSON i Skandinavisk Fauna upp- 
stälda varieteterna af sillen icke äro hållbara,, och sedan vi sjelfve mellan 
vesterhafvets och Östersjöns och Bottniska Vikens sill, från mnordvestra 
Norge rundt om till Haparanda icke lyckats finna några andra skiljaktig- 
heter än de, att sillen i det först nämnda vanligen såsom fullt utvuxen 
är större och, om den ej nyligen blifvit utlekt, är fetare och i förening der- 
med har hufvudet i förhållande till den öfrige kroppen något mindre, ehuru 
dessa skiljaktigheter stundom icke förefinnas, så synes oss RUDOLF LUND- 
BERG?) och enligt hvad ofvan är anfördt PETERSEN hafva kommit sannin- 
gen närmast med det påståendet, att inga konstanta varieteter af sillen, 
åtminstone i våra haf, förefinnas. Den i öfre delen af Östersjön och i 
Bottniska Viken förekommande så kallade strömmingen är t. ex. vanligen 
mindre än vestra hafvets äldre sill, och har merendels hufvudet propor- 
tionsvis något större, men stundom, då den under gynsamma förhållanden 
1) Kritik af D:r HEINCKES Theorier om Silderacerne, samt Bidrag : 
til Besvarelsen af Spörgsmaalet om saadannes Existens i de danske Have; 
Videnskab. Meddelelser fra den naturhistor. Forening i Kjöbenh. 1888. 
2) Jahresbericht der Commission zur wissenschaftlichen Unter- 
suchung der deutschen Meere in Kiel fir die Jahre 1874—1876, pag. 
46—49. 
3) Meddelanden rörande Sveriges Fiskerier, Stockholm 1883, p. 31. 
