66 Slägtet Clupea. 
fångas om sommaren Sommarsill!). Från och med Norska Öst- 
finmarken förekommer den i Ishafvet öster ut långs Koiahalföns 
kust (der den stundom uppträder i utomordentlig mängd), i Hvita 
Hafvet och öster om detta Haf ända till mynningarna af Ob 
och Jenisej?). Enligt Heveuin?) förekomma någon gång stim 
af den vid vestra kusten af Spetsbergen, men den har icke blif- 
vit iakttagen, så vidt han erfarit det, i hafven vid Novaja 
Semlja. Vester ut förekommer den vid Island, nordöstra kusten 
af Nordamerika och vid Grönland, men skall vara sällsynt vid 
sist nämnda land. Söder ut förekommer den vid England och 
Frankrike, vid hvars vestra kust den enligt Morrav i allmän- 
het icke går söder om mynningen af Loire, ehuru den någon 
gång tages ända ned i Gascognerviken. Den finnes icke i Me- 
delhafvet. 
Sillen är en liflig, rask och mycket sällskaplig och skygg 
fisk?), som i allmänhet håller sig i större eller mindre stim 
och förer ett rörligt och kringstrykande lif, och i öfverensstäm- 
melse dermed är den en snabb och stark simmare, och icke 
en svag sådan, såsom man någon gång påstått, under den för- 
modan, att den i allmänhet skulle föra ett mera stationärt lif. 
Beskaffenheten af dess hufvudsakliga födoämnen, som företrä- 
desvis utgöras af pelagiska kräftdjur, utvisar, att den såsom 
fullt utbildad egentligen är en pelagisk fisk. Deraf följer ock, 
att det i allmänhet endast är i den yngre åldern, då simför- 
mågan är svagare, som den söker skärgårdarne och granskapet 
af kusterna, och att den såsom fullvuxen vistas i vida hafvet, 
mer eller mindre långt från land. Af tvenne olika anledningar 
gör den emellertid stundom undantag från denne regel och när- 
1) Liksom loddan och sejen är den i Norge funnen subfossil i bollar 
af mergellera från glacialtiden. : 
2) J. ÅA. FRIIS: En sommar i Finmarken, Ryska Lappland m. m. 
(öfversättning), p. 234. 
3) Reisen nach dem Nordpolarmeer etc. 3:er Th. p. 226. 
4) ”Sillen är en liflig, qvick och rask fisk, som föredrager ett ström- 
fuliare vatten framför ett strömstillt sådant. . . . Hon är ganska lättskrämd 
eller, såsom fiskrarne kalla det, ”var” och flyr t. ex. vid något ovandt plöts- 
ligt påkommande buller strax sin kos, och detta lika hurtigt mot som med 
strömmen, men återvänder ofta snart nog till samma ställe igen”. A. 
LJUNGMAN: Bidrag till kännedomen om sillens lefnadsförhållanden; Nordisk 
Tidsskr. for Fiskeri, 5:te Aarg. 1880. (Aftr. p. 10). 
