76 Slägtet Clupea. 
Skagen iakttagit mycket stora sillstim, som utan tvifvel voro 
stadda på ingåendet från Nordsjön till Kattegat. De voro för- 
följda af hvalar. 
I afseende på hvad vi ofvan yttrat rörande olikheterna i 
lefnadssättet mellan vår Svenska och den Norska sillen, så är 
det af det anförda tydligt, att detta företrädesvis har sin till- 
lämpning på den sill, som lefver i södra Kattegat, Öresund, 
Östersjön och Bottniska Viken, och att dessa olikheter hufvud- 
sakligen hafva sin grund deri, att vår sill här är inskränkt 
till haf, som äro mindre och hafva mycket mindre tillgång på 
födoämnen för den, och äfven förete olika och mera vexlande 
temperaturförhållanden. Den först nämnda omständigheten gör 
att vår sill i dessa haf icke kan företaga så vidsträckta van- 
dringar, som den Norska, och derför stundom har utseende af 
att vara stationär, ehuru äfven den, då den är fullvuxen, utan 
tvifvel i grunden är pelagisk och kringstrykande liksom den 
senare, samt äfven under vintern är i rörelse och söker föda, 
om än icke i samma grad, som under den varmare årstiden. 
Detta ådagalägges tydligen genom drifgarnsfiskena i Östersjön 
och Kattegat och stundom äfven genom garnfiskena derstädes. 
Men ehuru den fullvuxna sillen i Östersjön och Bottniska Vi- 
ken, med undantag af lektiden, för det mesta förekommer ute 
i vida hafvet, eller ock i närheten af de yttersta skären, eller i 
mera vidsträckta fjärdar, så händer det dock stundom, att den 
liksom den Norska sommarsillen, under sommaren går längre 
in i skärgårdarne, då den ditlockas af en ymnigare tillgång på 
föda. Den södra Kattegat tillhörande sillen (Nirssoss kullasill) 
förer i detta i allmänhet icke särdeles djupa haf ett kringstry- 
kande lif, och förekommer vanligen såsom fulivuxen icke i när- 
heten af kusterna, då den derstädes af Trygom (anf. st.) äfven 
med rinnande rom och mjölke mest träffades öfver ett djup af 
40—60 meter, och således antagligen stundom lekte der på ett 
sådant djup. Uti Öresund förekommer enligt N. O. ScHaGer- 
ström !) dels vårlekande (Mars—April) och dels höstlekande 
(slutet af Augusti>—Oktober) sill, af hvilka den förra är mindre 
än den senare, och håller sig 1 grundare vatten än den. Den 
1) Physiogr. Sällskapets i Lund Tidskr. 2:dra häft., p. 293. RUDOLF 
LUNDBERG betviflar tillförlitligheten af denna uppgift om vårlekande sill. 
(Meddelanden rörande Sveriges fiskerier, 1883, p. 40). 
