Majfisken. 119 
Birs och Wiese vid Basel. Den skall enligt v. SteBorp äfven 
förekomma i Weser och Fulda. Troligtvis förekommer den äf- 
ven i Elbe, ehuru v. SieBorp icke med säkerhet lyckats utröna, 
om den der uppträdande tillhör denna arten. Söder ut före- 
kommer den för öfrigt vid Holland, England, Frankrike, Ibe- 
riska Halfön och i Medelhafvet, samt uppstiger på viss tid ur 
hafvet 1 floder, som utfalla i detta, samt stundom i insjöar, 
som stå i förbindelse med dem, och så är det äfven förhållan- 
det i Italien!). Enligt Hecker & Kner skall den ett par gån- 
ger hafva fångats i nedre Donau i Ungern. 
Den är sällskaplig och migratorisk, och vandrar liksom 
laxarne under våren och försommaren från hafvet upp i ström- 
mar och floder, för att der förrätta sin lek i färskt vatten. I 
Rhein uppgår den i allmänhet i Maj, och är på grund deraf 
derstädes känd under namnet Maifisch och dess uppgång der 
sträcker sig ända till Basel. Den skall vara talrikast i Main 
och Neckar. Enligt Serrey (anf.j st.) uppstiger den i Eng- 
land i floden Severn i Maj och återvänder till hafvet i Juli. 
I Frankrike uppgår den enligt Morrzav i flera floder, och den 
uppstiger der ända till departementet Haute-Loire, och för att 
komma dit, måste den passera en sträcka af öfver 800 kilome- 
ter. I öfre Italien uppgår den i sjöarne Como och Garda, och 
anländer dit i Maj och Juni, och vid Milano har den blifvit 
iakttagen under återgången till hafvet i September. Dess lek 
inträffar således i allmänhet under våren och sommaren. Enligt 
Francis Dar leker den i England i Maj och till medlet af Juni. 
Under sin uppgång i floderna skall den icke förtära någon föda, 
utan lefver då på sitt i hafvet förvärfvade hull. Dess rudimen- 
tära och stundom saknade tänder utvisa, att den icke är någon 
roffisk, och dess talrika, långa och fina gälräfständer antyda. 
att den lefver af samma slags föda som sillen. Dermed är det 
ock öfverensstämmande, att Max Weser?) hos 30 undersökta 
exemplar endast fann lemningar af en Copepod (Temora velo, 
- LinrJeB., rectius Temorella affinis [Poppe]), samt en annan 
gång dylika af en art af sl. Ichthyophorba (Centropages). 
I England är den enligt Fraseis Dar på grund af sina 
talrika ben ej synnerligen värderad såsom födoämne, men i 
Tyskland och Frankrike lär den vara ansedd såsom en smaklig fisk. 
1) Esposizione internazionale di Pesca in Berlino 1880: Sezione Ita- 
liana; Catalogo N:o II; Pesci della Fauna italica, p. 106 (E GIGLIOLI). 
2) Archiv för Naturgeschichte, 42:er Jahrg. 1:er Bd. p. 171. 
