152 Slägtet Cyprinus. 
radiära fåror och fine ryggar dem emellan. — fSidolinien är 
fullständig, och bildar under främre delen af ryggfenan en svagt 
nedåt böjd båge, och den har 31 till 34 fjäll. — Färgen är 
betydligt vexlande, och är stundom ljusare och mera skiftande 
i messingsgult, och stundom mörkare, med starkare skuggning 
af mörkgrönt på kroppssidorna. Den är beroende af vattnets 
och bottnens beskaffenhet. I mörkare vatten, med mörk, torf- 
blandad dybotten, har den mörkare färg än i ljusare d:o, med 
ljusare dybotten och med ymnigare vegetation. Hos större exem- 
plar från lokaler af den sist nämnda beskaffenheten hafva vi 
funnit följande färgteckning. Ryggen midt åt svartgrönaktig, 
men nacken ljusare, grågrönaktig. Sidorna af hufvudet mes- 
singsgula, skuggade med mörkgrönt. Sidorna af ryggen och 
kroppssidorna blekare messingsgula, med mer eller mindre stark 
skuggning af buteljgrönt, hvilken skuggning är flammig och 
starkast uppåt sidorna af ryggen och obetydlig på sidorna af 
buken. Den buteljgröna skuggningen består af mörkgrön punk- 
tering, hvilken bildar mörkgröne bakre kanter å fjällen samt 
mörkgröna radiära streck äå de sammas frie ändar. Buksidan 
blekt orangegulaktig. Rygg- och stjertfenorna med blandning 
af svartgrönaktig och mörkt köttröd färg; strålarne nemligen, 
i synnerhet emot spetsarne, svartgrönaktige och fenhinnan långs 
strålarne mörkt köttröd. Å analfenan äro strålarne emot basen 
grärödaktige och vid spetsen svartgrönaktige, och fenhinnan är 
här och der mörkt köttröd och emot basen skuggad af mörk- 
grönt. Bröst- och bukfenorna emot basen smutsigt grårödaktiga 
och vid spetsarne svartgrönaktiga. Iris blekt messingsgul, skug- 
gad af svartgrön punktering, som är starkast upp och nedtill. 
Då färgteckningen är mörkare, är hufvudets sidors och kropps- 
sidornas messingsgule färg för det mesta täckt af en mörkgrön 
skuggning samt endast mera märkbar å främre delarne af kropps- 
sidorna bakom bröstfenorna, och buksidan är mörkt gulaktig, 
och fenorna äro svartbrunaktiga. 
2:0. Damrudan (Cyprinus gibelio, BrocH). Denna ansågs 
länge såsom en egen art, tills OC. U. Exström å ofvan citerade 
ställe 1838 ådagalade, att den icke var något annat än en va- 
rietet, eller rättare en instängd och förkrympt form af den 
föregående, samt påvisade, att fullständiga öfvergångar dem 
emellan förefinnas. Denne form skiljer sig från den föregående 
hufvudsakligen genom en mindre hög kroppsform, genom jem- 
