Rudan. 53 
förelsevis större och tjockare hufvud, genom framtill högre rygg- 
fena och genom djupare urringad stjertfena. Den blir hos oss 
icke så stor, som sjörudan, och dess totallängd hinner sällan 
här till 12 tum, dec.m. eller 360 mill. och vanligen blott till 
omkr. 7 tum, d:o eller 210 mill. Största kroppshöjden, som 
stundom är belägen vid ryggfenans början och stundom midt 
emellan ryggfenan och nacken, innehålles omkr. 3 till 3!/; ggr 
i totallängden, och störste tjockleken, öfver locken, utgör ungef. 
!/,; eller något mera af den förra. Stjertens minsta höjd inne- 
hålles icke fullt 3:ne ggr i största kroppshöjden. Framrycgen 
är föga bågböjd, samt kullrig och icke så hoptryckt eller skarp, 
som hos föregående. — Hufvudet är temligen stort och tjockt, 
och tjockare än kroppen bakom det, samt framtill särdeles trub- 
bigt och der trubbigare än hos föregående. Dess undre profil 
är särdeles starkt uppstigande, och har stundom antydning till 
en trubbig vinkel vid underkäkens ledgång. Dess längd (å si- 
dan) innehålles omkr. 32/7 till 4 ggr i totallängden, och dess 
höjd öfver fjällgränsen på nacken är märkbart mindre än den 
förra. Nosens längd innehålles omkr. 3!/, ggr i hufvudets d:o. 
Munspringan är särdeles starkt uppstigande, och näsborrarne 
sitta högre uppe än hos föregående, och i jemnhöjd med ögats 
öfre kant, och den hudflik, som är mellan båda, bildar en upp- 
stående kant äfven framom den främre näsborren. De knottriga 
radiära upphöjda linierna på locket och underlocket äro hos 
mindre ex. temligen svagt markerade. — Fenorna öfverens- 
stämma uti strålarnes antal med dem af föregående form, men 
afvika deruti, att ryggfenans öfre kant är föga bågböjd 
och stundom nästan snedt afskuren, med största höjden framtill; 
att analfenans undre kant är nästan jemnt afskuren; att buk- 
fenorna äro fästade något bakom ryggfenans början, och att 
stjertfenan är djupare urringad, stundom med afrundade, stun- 
dom med trubbiga och stundom med temligen starkt tillspet- 
sade hörn. — Fjällen äro ungef. lika dem hos föregående, men 
hafva färre radiära upphöjda linier å den frie änden. Vi hafva 
räknat 14 långsgående rader af fjäll mellan rygg- och bukfenorna, 
och 34 fjäll i sidolinien. Den senare företer merendels en svag 
böjning nedåt öfver anus. Enligt v. SieBonrp är den ofta hos 
de mera långsträckte mer eller mindre afbruten, och kan t. o. m. 
blott förefinnas på ett par af de främsta fjällen. — Färgen är 
vexlande, liksom hos föregående, men är vanligen något mörkare 
