Lindaren. 173 
början något litet, men går derefter rät ungefär långs midten 
af kroppssidan, och vi hafva i den samma räknat 97 fjäll. — På 
hufvudet finnas flera reguliera rader af tätt stående slemporer, 
af bvilka rader en börjar något bakom nosspetsen och går bakåt 
under ögat och böjer sig uppåt bakom det samma, och en d:o 
går långs yttre sidan af förlocket, parallel med detta bens böj- 
ning. — Färgen är vexlande, och är stundom mörkare och 
stundom ljusare, beroende af den färgton, som bottnen har i de 
vatsen, der den vistas. Hos ett lefvande exemplar hafva vi 
antecknat följande färg: Sidorna af hufvudet och ryggen samt 
kroppssidorna ända ned till buken mer eller mindre mörkt bu- 
teljgröna, med messingsglans, som på hufvudets sidor förefanns 
på nedre delarne af kinderna och gällocken, och på kroppssi- 
dorna på bakre ändarne af fjällens blottade delar. Öfre delarne 
af hufvudet och ryggen midt åt svartgrönaktige. Hufvudets 
undra sida och buksidan gulhvitaktiga, skuggade med grågrön 
punktering. Ryggfenan af ryggsidans färg, med något ljusare 
fenhinna. Stjertfenan ungefär af samme färg, men dels med 
svartblå anstrykning å strålarne och dels med mörkt gråröd 
sådan å fenhinnan. AÅAnalfenan något ljusare svartgrön, med 
gulgrönaktig hinna och mörkast emot spetsen. Bröst- och buk- 
fenorna äfven svartgrönaktiga, mörkare emot spetsarne, och med 
hinnorna gulgrönaktiga och ljusast hos bukfenorna, i synnerhet 
emot basen, och den köttige basen af bröstfenorna å inre sidan 
mörkt köttröd. Alla fenorna hade nästan samme färg. Efter 
- döden försvinner messingsglansen, och kroppens sidor blifva 
mörkt grönaktiga. Iris svartaktig, men under den svarta skugg- 
ningen guldgul, och med en smal guldglänsande ring närmast 
pupillen. Stundom är den svartgröne färgen äfven utbredd öf- 
ver ryggens sidor, och kroppssidorna mörkare buteljgröna, utan 
messingsglans, och alla fenorna svartaktiga eller svartbrunak- 
tiga, och buksidan blott framtill gulhvitaktig och der bakom 
grågrönaktig. Denne färg tillkommer vanligen döda exemplar, 
ehuru den stundom äfven kan finnas hos lefvande. Uti skogs- 
gölar med mörk botten af torfdy och med mörkt vatten har den 
färgen å ryggen svart och å kroppssidorna öfvergående i svart- 
grönaktig, å buken framtill gulgrönaktig och baktill mörkt grå- 
grön, och å fenorna svartaktig. De helt unge äro ljusare fär- 
gade: ryggen och kroppssidorna gulgrönaktiga, mörkast på 
ryggen och ljusast ned emot buken; buksidan hvitaktig; alla 
