Barben. UNC 
Barbus vulgaris, FLEMING. 
Barben. 
Den benhårde strålen i främre delen af ryggfenan groft sågtandad, 
Kroppen långsträckt och täckt af temligen små fjäll, af hvilka finnas 7—8 
långsgående rader mellan sidolinien och bukfenan. Läpparne och skägg- 
trådarne tjocke, och ögonen små. Hufvudets längd innehålles omkr. 4 ggr 
i afståndet mellan nosspetsen och stjertfenans bas.  Stjertfenan djupt 
urringad. Nosen starkt framstående framom munnen, som är belägen 
långt nere. 
Rh 3-8—97 af 35; brf. 16—LT;, bf; 9—103 stjf. 4-+19-£4: 
Cyprinus Barbus, LINNÉ: Systema Nature, ed. XII:ma, 'T. I, pag. 525. 
— 1766. 
Barbus vulgaris. FLEMING: History of British Animals, pag. 185. — 1828. 
» fMluviatilis, L. AGASSIZ: Archiv för Naturgeschichte, 4:er Jahrg. 1:er 
Bd. pag. 77. — 1838. 
å c VALENCIENNES: Hist. nat. des Poiss. par Cuvier & Va- 
lenciennes, T. XVI, pag. 125. — 1842. 
Ad HECKEL & KNER: Die Siisswasserfische der Östreichi- 
schen Monarchie, pag. 79. — 1858. 
- Å C. TH. E. Vv. SIEBOLD: Die Sisswasserfische von Mittel- 
europa, pag. 109. — 1863. 
- vulgaris, A. GÖNTHER: Catal. of the Fishes in the Brit. Mus., 
vol. VII, pag. 88. —- 1868. 
EA fluviatilis, B. BENECKE: Fische, Fischerei etc. in Ost- und Vest- 
preussen. pag. 113. — 1881. 
/ Kroppsformen är betydligt långsträckt och föga hoptryckt, eller när- 
mande sig den cylindriske. Kroppshöjden innehålles omkr. 5 till 5!/, ggr 
i totallängden, och tjockleken utgör !/, eller mera af den förra. Hufvudet, 
som i allmänhet är något längre än kroppen är hög, är utmärkt genom 
den långt framstående, nästan snabelformade nosspetsen, den lille, långt 
nere eller undertill belägne munnen och de 4 skäggtömmarne, af hvilka det 
främre parets sitta nära nosspetsen och det bakres vid munvinklarne. Ögo- 
nen äro små. Ryggfenan börjar ungef. midt emellan nosspetsen och stjert- 
fenans bas. Dess höjd är större än dess längd. Analfenan, som är lägre 
än ryggfenan, är ungef. dubbelt högre än lång. Bukfenorna äro fästade 
något bakom ryggfenans början. Af stjertfenans flikar är vanligen den öfre 
tillspetsad och den undre trubbig. Fjällen äro temligen små. Mellan rygg- och 
bukfenorna äro å hvardera sidan 18 till 20 långsgående fjällrader, af hvilka sido- 
liniens är den 11:te eller 12:te. Sidolinien räknar 58 till 60 fjäll. Färgen är på 
ryggen grågrön eller olivgrön, och på sidorna ljusare och ned emot buken 
grönaktigt hvit, och på buken hvit. Rygg- och stjertfenorna blåaktiga, 
Lilljeborg : Fiskarne. = II. ) Up 
