194 Slägtet Leuciscus. 
grönaktiga och vid spetsarne svartgrå. Bröstfenorna blekt grå- 
gulaktiga, med öfre kanten mörkt grönaktig. Buk- och anal- 
fenorna gulröda, den senare blekare, och bådadera gulhvitaktiga 
vid basen och spetsen. Iris rödaktig eller ock högröd närmast 
pupillen och i synnerhet upptill, framtill och baktill, eljest silf- 
verhvit och med svartaktig eller svartgrön skuggning upptill. 
Denna färgteckning hafva vi iakttagit under våren hos äldre 
exemplar. Stundom är färgen något mörkare på ryggen och 
på kroppssidorna genom en svartaktig punktering vid kanterne 
af fjällen, och stundom är den högröde färgen å iris mera ut- 
bredd, och stundom äro äfven bröstfenorna rödaktiga. Hos 
yngre individer är färgen blekare, med buk- och analfenorna 
gulaktiga och med röd anstrykning, och med iris gulaktig och 
med föga eller ingen röd färg. Uti lekdrägten hafva hanarne 
smärre hvitaktiga vårtor eller korn på hufvudet och ryggen, så 
att desse kroppsdelar kännas något ruggige. Den ofvan om- 
nämnda utländska afarten L. rutiloides utmärker sig i färgen 
företrädesvis derigenom, att alla fenorna äro intensivt orange- 
- gula och rygg- och stjertfenorna med svartaktig punktering, 
och den senare dessutom med svart bräm. ”Stundom har man 
enligt v. SieBorp i norra Tyskland iakttagit en mer eller min- 
dre starkt rödaktig färgvarietet. 
Af Marx (anf. st.) anföres en af honom antagen varietet 
(forma bolmensis”) frän sjön Bolmen i Småland, som i afseende 
på kroppsdelarnes proportioner företrädesvis skulle skilja sig 
från den vanlige mörten genom högre och längre ryggfena, då 
denna fenas höjd är föga mindre än hufvudets längd, och dess 
längd är lika med afståndet mellan lockets bakre spets och pu- 
pillens framkant, och han är derför böjd för att hänföra den 
till den form, som af HeckreL & Kner erhållit namnet Leucis- 
cus Pausingeri. Den har 45 fjäll i sidolinien. I afseende på 
färgen utmärker den sig derigenom att heia fisken är mörkare 
och alla fenorna svartaktiga, men bakre brädden af buk- och 
analfenorna blott svagt svartpigmenterad. Den kan emellertid 
knappast uppställas såsom någon skild varietet, emedan man 
icke sällan träffar mörtar från andre lokaler, som förete ungef. 
enahanda proportioner, hvilka dessutom föga afvika från de van- 
liga, och äfven sådane som i färgteckningen närma sig till 
den. Antalet af fjällen i sidolinien öfverstiger dock något det 
vanliga. 
