Stämmen. 203 
samma grad som hos mörten, och den är stundom mörkare och 
stundom ljusare. Den är i allmänhet mindre lysande än mör- 
tens, i synnerhet den å ögonringen och buk- och analfenorna. 
Hufvudet ofvan och ryggen mörkt olivgrönaktiga, den senare 
mörkare än det förra och på sidorna med någon silfvergrå glans. 
 Hufvudets och kroppens sidor silfvergrå, derigenom att den silf- 
verhvite färgen är mer eller mindre starkt punkterad med svart- 
aktig färg, och dessa sidor skola enligt ”Skandinaviens Fiskar” 
hafva en stark dragning i ockragult under lektiden. Stundom 
hafva vi funnit den svartaktige punkteringen särdeles tät, och 
fjällens synlige delar svartaktige framtill och detta i mindre grad 
vid den bakre kanten. Hufvudets sidor hafva i allmänhet en 
mer eller mindre stark gulaktig glans. Buksidan hvit, med 
föga silfverglans. Rygg- och stjertfenorna nägot så när af ryg- 
gens färg, den förra blekare, och den senare mörkare baktill. 
Buk- och analfenorna blekt gulaktiga, med strålarne på midten 
äfvensom de förra fenorna emot basen orangegula. Bröstfenorna 
å inre delen gulhvitaktiga och å yttre d:o gråaktiga. Stundom 
äro alla de nedra fenorna ganska betydligt skuggade med svart- 
grå punktering, och hos de unge äro de bleka, gulhvitaktiga. 
Iris är silfverhvit, med messingsgul anstrykning och svartgrå 
eller svartaktig punktering, som är tätast upptill. 
Stämmen tillhör inom Sverige företrädesvis de mellerste 
och nordlige delarne af landet, och saknas helt och hållet inom 
Skåne och Blekinge och sannolikt äfven inom Småland och Hal- 
land!) och möjligen äfven inom Östergötland, emedan den enligt de 
af HJ. WioeEGrRen lemnade uppgifterna?) icke lär finnas i Vettern 
eller Sommen. I alla eller nästan alla våra öfriga landskap 
lär "den förekomma. Dess sydligaste kända förekomst hos oss 
är vid Göteborg i Götaelf, hvarest den redan före 1832 af S. 
Nirsson enligt hans Prodromus Ichthyol. Skand. hade blifvit 
iakttagen, och hvarest äfven vi erhållit den, och hvarest den 
enligt A. W. Maim ej är allmän, och dit den utan tvifvel ned- 
kommit från Venern, der den enligt Hr. WipeGren (anf. st.) 
och äfven enligt nyligen lemnadt benäget meddelande i bref 
1) I Skandinavisk Fauna uppgifves, att den i Småland vid Nissaån 
skulle kallas Bjelke, men detta beror sannolikt, enligt hvad vi längre fram 
skola upplysa, på en förvexling med färnan (Leuc. latifrons). 
2) K. Landtbruks-Akademiens Tidskrift 1863, N:o 5, p- 201—202. 
