Iden. 2 
till 9 ggr i totallängden, och de synas således vara något längre 
hos honom än hos henne.” Deras fjällbihang har !/; till 1/; af 
deras längd. — Stjertfenan är djupt inskuren, med trubbspet- 
sige flikar, af hvilka den nedre är föga längre än den öfre, 
och längden af dess längste strålar är stundom dubbelt och 
stundom nära dubbelt större än den samma af dess mellerste 
d:o, samt stundom ungef. lika med och stundom mindre än 
hufvudets d:o. Den har 18 till 19 (vanligen 19) fullständige 
strålar och å hvardera sidan 3 till 5 stödjestrålar. — Fjällen 
äro temligen stora cycloidfjäll, med den frie bakre kanten af- 
rundad och fint bugtig, med tätt sittande koncentriska strim- 
mor och å den frie bakre delen å kroppssidorna med 5—9 och 
å ryggen 10—13 radiära streck, och å den instuckne delen med 
10—12 dylika streck samt 4—5 bugter i kanten. Å ett 249 
mill. långt exemplar hafva vi funnit ett fjäll i sidolinien un- 
der ryggfenans början hafva både höjd- och längddiametrarne 8!/, 
mill. långe. Mellan rygg- och bukfenorna äro å hvardera kropps- 
sidan 14 till 15 långsgående fjällrader, af hvilka sidoliniens är 
den 10:de, räknad uppifrån. — Stidolinien är fullständig och 
bildar framtill en nedåt böjd båge och går derefter ungefär pa- 
rallel med undre kroppsprofilen samt närmare denne än den 
öfre d:o. Den har 55 till 61 (vanligen 536-—-60) fjäll. — Fär- 
gen är vexlande, dock i synnerhet efter årstiden och åldern, och 
i mindre grad individuelt. Under våren, i lekdrägten är fär- 
gen högre än under hösten, och de yngre hafva i allmänhet 
blekare färger än de äldre. Å en äldre hane strax efter leken 
i medlet af April hafva vi antecknat följande färg: Öfra sidan 
af hufvudet och ryggen midt åt mörkt grågrönaktiga eller bu- 
teljgröna. Denne färg öfvergår på sidorna af ryggen i en mörkt 
silfvergrå sådan, med svag messingsglans. Kroppssidorna ljusare 
silfvergrå, med svag messingsglans och med mörkgrön punkte- 
ring framtill å fjällens blottade del. Hufvudets sidor blekt 
messingsgula, med fin mörkgrön punktering. Hufvudet under- 
till och buksidan hvita, med svag silfverglans'!). Ryggfenan af 
midtelryggens färg, här och der med svag köttröd anstrykning 
och med främre kanten och spetsen svartblå. Stjertfenan grå- 
röd, med öfre och undre kanterne samt spetsen eller bakre än- 
1) Hos exemplar, som något längre tid varit döda, är buksidan ofta 
ljust rödaktig. 
I 
