218 Slägtet Leuciscus. 
afrundad och långs bakre sidan kölad och långs den främre ur- 
hålkad. Skulderbladet är tjockt och genomborradt af ett stort, 
ovalt hål, och det har å den yttre och bakre delen en afsats, 
vid hvilken ett från den öfre änden af procoracoidbenet utgå- 
ende, nedät och bakåt rigtadt utskott är fästadt, under det att 
den andre änden af detta ben är fästad vid ett utskott å korp- 
benet. Detta senare benet är stort och upptill bredt, samt sträc- 
ker sig med sin nedre tillspetsade ände nära den samme af 
nyckelbenet. På ett stycke är der en stor öppning mellan korp- 
benet och det senare benet. Tillsamman hafva dessa båda be- 
nen här en nästan irreguliert oval, ehuru bugtig form. Bäcken- 
benen äro aflånga och af en form, som närmar sig den trekan- 
tige dolkformen, men som afviker derifrån dels derigenom, att 
de ej äro skarpt tillspetsade och dels derigenom, att de fram- 
till äro inskurna af en djup skåra, som der ända till bakom 
midten delar dem i 2:ne trubbspetsige och parallele flikar. Vid 
deras bakre, tjockare ände hafva de vid inre sidan ett bakåt 
rigtadt och uppåt böjdt utskott, med form af en skära, och vid 
detta utskotts bas äro båda bäckenbenen fästade till hvarandra. 
Iden är allmänt utbredd öfver hela Sverige, från det syd- 
liga Skåne till de nordlige delarne af Norrbotten, och så väl i 
de färska vattnen som i hafvet i granskapet af kusterna, ehuru 
på somliga ställen talrik och på andra fåtalig. I Muonioelf 
hafva vi iakttagit den i närheten af Karesuando och af betyd- 
liga dimensioner. "I södra Skåne förekommer den i de ström- 
mar, som utfalla i hafvet, så väl i dem, som utfalla i Östersjön 
som i dem, som utmynna i Öresund, samt derjemte stundom i 
hafvet, i synnerhet i närheten af kusterna, och den uppstiger 
tidigt på våren vid islossningen från hafvet i strömmarna. Den 
förefinnes äfven åtminstone i en del af der varande insjöar. Den 
gär emellertid långt ut i Östersjön, emedan den enligt G. Linp- 
stRÖM!) är allmän vid Gotland, der den benämnes Ejd och Id 
och utgör en af öns förnämsta fiskarter, på grund af den myc- 
kenhet, hvari den der uppträder och fångas. För öfrigt Synes 
den vara talrikast i de östre delarne af mellersta och norra 
Sverige, ehuru den enligt A. W. Manx är allmän i Götaelf äf- 
vensom i kanalerne i Göteborg. Ehuru den enligt P. Orsson?) 
1) Gotlands Läns Hushållnings-sällskaps Årsberättelse 1866. 
2) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1876, N:o 3. 
