230 Slägtet Leuciscus. 
kroppskanten samt närmare intill denne än intill ryggkanten. 
Den har 43 till 46 (vanligen 44—45) fjäll. — Färgen är vex- 
lande, i synnerhet efter åldern, men äfven efter årstiden, och 
är, såsom vanligt hos desse fiskar, mest lysande under lektiden. 
Enligt Skandinaviens Fiskar är hos de äldre ryggen mörkt 
olivgrön, med metalliskt skiftande fjällspetsar. På sidorna of- 
van sidolinien äro fjällens frie delar framtill mörkt olivgröne, 
hvilken färg bildar å dem en mörk infattning eller ram. Nedom 
sidolinien ljusnar och försvinner så småningom denna infattning, 
och fjällen hafva der en mera i gult dragande skiftning, som 
är starkast på buken, och synes företrädesvis tillhöra lekdräg- 
ten, då fjällen på de öfre kroppsdelarne hos hanarne (åtminstone 
stundom) erhålla ett finkornigt hudutslag. Hufvudet är ofvan 
mörkt olivbrunt, på sidorna och undertill silfverglänsande, med 
dragning i gult och skiftning i flere färger. Iris ljusgul, un- 
dertill silfverglänsande och ofvantill med mörk skuggning. 
Bröst-, rygg- och stjertfenorna olivbrunaktiga, nästan enfärgade. 
Buk- och analfenorna högröda och vid roten gulaktiga, och strå- 
larne i den senare fenan rosenröde. Stundom äro dessa senare 
fenorna mönjeröda och stundom orangegula. Stundom äro de 
nedre delarne af kroppssidorna nästan silfvergrå och buksidan 
hvit, och utan gul skiftning. De yngre ha blekare färger, och 
de nedra fenorna äro bos dem gulaktiga. 
En hybrid mellan färnan och löjan har länge varit känd, 
och har redan 1836 af HonranorE (Faune du Départem. de la 
Moselle) och 1844 af Varenciennes (Hist. nat. des Poiss. T. 
XVII) erhållit namnet Leuciscus dolabratus, och 1863 af C. 
Tr. E. v. Siegonp (Die Sässwasserfische von Mitteleuropa) nam- 
net Alburnus dolabratus. Den har en särdeles långsträckt 
kroppsform, och största kroppshöjden innehålles öfver 5 och nära 
d1/, ggr i totallängden. Båda käkarne räcka lika långt fram, 
eller ock räcker den undre något längre fram än den öfre, som 
i midten framtill har en liten urbugtning. Analfenan är hög, 
och har den undre kanten något konvex, samt har 13—19 strå- 
lar. Ryggfenan börjar ett godt stycke bakom bukfenornas fä- 
sten, och dess slut är strax framom analfenans början. Sido- 
liniens fjäll äro 45—54, och de långsgående fjällraderna mel- 
lan rygg- och bukfenorna å hvardera sidan 10—12, hvaraf sido- 
liniens är den 7:de—9:de, räknad uppifrån. Mellan sidolinien 
och bukfenan äro 3 långsgående fjällrader. Svalgtänderna till 
